ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 р.	Справа № 480/9310/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.
представників сторін: позивача - Брайко Ю.В.; відповідачів - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Комісії по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій, призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та по прийняттю рішень про включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місця проживання пільговика (суддя Воловик С.В.; м. Суми) на рішення     Сумського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 по справі № 480/9310/20
за позовом  ОСОБА_2                             
до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, Комісії по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій, призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та по прийняттю рішень про включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місця проживання пільговика                                                                                     
про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_2 ) звернулась до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради (далі по тексту – відповідач-1, Департамент соціального захисту), Комісії по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій, призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та по прийняттю рішень про включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місця проживання пільговика (далі по тексту – відповідач-2, Комісія по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій, призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та по прийняттю рішень про включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місця проживання пільговика № 12.07-36/201-1/07 від 04.06.2020 про припинення надання раніше призначеної субсидії;
- зобов`язати Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради повернути суму житлової субсидії з травня 2018 по січень 2019 року в розмірі 2 456, 82 грн., яка надавалась не у грошовій формі, на особовий рахунок ОСОБА_2 ..
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що Комісією по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій, 04.06.2020 протиправно прийнято рішення № 12.07-36/201-1/07, яким, відповідно до пункту 119 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 848 від 21.10.1995, у зв`язку з неповідомленням про зміни у складі сім`ї члена домогосподарства протягом 30 календарних днів, позивачу припинено раніше призначену субсидію за адресою: АДРЕСА_1 , з травня 2020 року, оскільки зі своїм чоловіком ОСОБА_3 вона перебуває у шлюбі з 1977 року та з початку 2015 року з ним разом не проживає. Пояснила, що у першій заяві про призначення житлової субсидії та декларації, поданих 25.09.2015, чоловік не вказувався, оскільки не був зареєстрований та фактично не проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що з 2016 року, тобто після народження ІНФОРМАЦІЯ_1 онука, змін у складі сім`ї ОСОБА_2 не відбувалось, у зв`язку з чим, інформація про такі зміни не надавалась. Крім того, позивач зазначила, що ОСОБА_3 є членом сім`ї лише згідно з нормами Сімейного кодексу України, втім, він не є членом домогосподарства у розумінні постанови Кабінету Міністрів України № 329 від 27.04.2018. Вказує, що після подання у травні 2020 року заяви та декларації про призначення житлової субсидії, у яких вказувався чоловік ОСОБА_3 , відповідач-2 всупереч приписів Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 848 від 21.10.1995, не здійснив обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства та не перевірив документи щодо майнового стану заявника.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.12.2021 по справі № 480/9310/20 позовну заяву ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, Комісії по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій, призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та по прийняттю рішень про включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місця проживання пільговика про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій, призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та по прийняттю рішень про включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місця проживання пільговика від 04.06.2020 №12.07-36/201-1/07 про припинення надання ОСОБА_2 раніше призначеної субсидії.
Зобов`язано Комісію по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій, призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та по прийняттю рішень про включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місця проживання пільговика (40035, м. Суми, вул. Харківська, 35) повторно розглянути заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідент. номер НОМЕР_1 ) від 18 травня 2020 року (зареєстрована 21.05.2020 за №587439) про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.12.2021 по справі № 480/9310/20 та ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач-2 зазначає, що предметом доказування у справі були виключно обставини наявності правомочності у відповідачів для вчинення оскаржуваних дій, а не порядок розгляду заяви позивача. Вказує, що саме із заяви ОСОБА_2 від 21.05.2020 стало відомо про наявність обставин, котрі є підставою для прийняття рішення про припинення надання житлової субсидії, а тому оскаржуване рішення не є рішенням по суті розгляду заяви. Зазначає, що судом зобов`язано саме комісію повторно розглянути заяву позивача від 21.05.2021, однак суд, не переконався в тому, чи розглядалась комісією дана заява, чи відображено волевиявлення позивача в цій заяві саме на розгляд комісії, оскільки комісія правомочна розглядати лише заяви, котрі містять відповідне волевиявлення заявника. Вказує, що заява позивача від 21.05.2020 була розглянута Департаментом та 28.05.2020 останнім прийнято рішення про надання житлової субсидії з травня 2020 року, а тому незрозуміло які саме дії повинна вчинити комісія з розгляду даної заяви.
Позивач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, з викладених підстав, просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що відповідач-2 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог, оскаржене судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є уповноваженим власником (співвласником, наймачем) житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки № 14.03-08/68342 від 21.10.2020, окрім неї, за цією адресою зареєстровані ще 4 особи: син ОСОБА_4 , невістка ОСОБА_5 , онука ОСОБА_6 та онук ОСОБА_7 (а.с. 14).
На підставі заяви від 25.09.2015 та декларації, за вказаною адресою позивачу була призначена житлова субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 11). У період з травня 2018 по квітень 2020 року включно, субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг призначалась ОСОБА_2 автоматично, на підставі відповідних рішень (а.с. 84-106).
З метою подальшого отримання субсидії, 21.05.2020 до Департаменту соцзахисту населення позивач подала заяву та декларацію, у якій, окрім зареєстрованих за адресою АДРЕСА_1 осіб, вказала також і чоловіка ОСОБА_3 , фактичним місцем проживання якого є АДРЕСА_3 (а.с. 80-82).
За результатами розгляду зазначеної заяви, 04.06.2020 Комісією по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій прийнято рішення № 12.07-36/201-1/07 про припинення надання раніше призначеної субсидії з травня 2020 року (а.с. 9).
Крім того, 10.06.2020 Департаментом соцзахисту населення прийнято розпорядження про повернення надміру перерахованої (виплаченої) субсидії за період з 01.05.2018 по 30.04.2020 (а.с. 10), а 28.09.2020 – ОСОБА_2 направлено повідомлення про припинення та відшкодування коштів по переплаченим житловим субсидіям (а.с. 9 звор. бік).
Розпорядженням відповідача-1 від 18.01.2021, згадане розпорядження від 10.06.2020 скасовано (а.с. 36), а 19.01.2021 прийнято нове розпорядження про повернення надміру перерахованої (виплаченої) субсидії відповідно до розрахунку (а.с. 35, 37). 
Не погоджуючись з рішенням Комісії по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій, призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та по прийняттю рішень про включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місця проживання пільговика № 12.07-36/201-1/07 від 04.06.2020 про припинення надання раніше призначеної субсидії, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що Положення № 848 не передбачає повноваження відповідного органу приймати рішення про припинення житлової субсидії за наслідками розгляду заяви про її призначення, а обов`язковою передумовою прийняття рішення про припинення житлової субсидії, окрім іншого, має бути настання трьох обставин, а саме: призначення житлової субсидії, зміна у складі сім`ї членів домогосподарства після призначення житлової субсидії, не повідомлення протягом встановленого строку про таку зміну. Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги те, що ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 з 1977 року, що свідчить про відсутність змін у складі сім`ї члена домогосподарства після призначення житлової субсидії, суд прийшов до висновку про невідповідність оскаржуваного рішення критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та, як наслідок, наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині його скасування.
Разом з тим, з метою повного та ефективного захисту права ОСОБА_2 на отримання житлової субсидії, суд вийшов за межі позовних вимог, зобов`язавши відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача від 18 травня 2020 року (зареєстрована 21.05.2020) про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також, виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулює Закон України “Про житлово-комунальні послуги” № 2189-VIII від 09.11.2017, який набрав чинності 10.12.2017. 
Приписами пункту 7 частини 1 статті 4 вказаного Закону встановлено, що визначення порядку надання пільг та житлових субсидій населенню в частині забезпечення надання житлових субсидій як частки вартості житлово-комунальних послуг, у тому числі їх виплати у грошовій формі, належить до повноважень Кабінету Міністрів України.
Так, умови призначення та порядок надання громадянам щомісячної адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на плату за користування житлом або його утримання та комунальні послуги (водо-, тепло-, газопостачання, водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот), а також один раз на рік субсидії на придбання скрапленого газу, твердого та пічного побутового (рідкого) палива, визначаються Положенням про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та пічного побутового (рідкого) палива, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 848 від 21.10.1995 (далі – Положення № 848).
Відповідно до пункту 2 Положення № 848 (в редакції, чинній на момент призначення житлової субсидії позивачу вперше), право на отримання адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, поширюється на громадян, які проживають у житлових приміщеннях (будинках) державного та громадського житлового фонду, в тому числі у гуртожитках, - на оплату користування житлом; приватного житлового фонду та фонду житлово-будівельних (житлових) кооперативів - на оплату утримання житла; житлового фонду незалежно від форм власності - на оплату комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива. 
Відповідно до пункту 7 Положення № 848 у згаданій редакції, субсидія розраховується виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб (осіб, які фактично проживають), яким нараховується плата за житлово-комунальні послуги, у тому числі осіб, призваних на строкову військову службу. 
Кількість зазначених осіб визначається на початок місяця, в якому надійшло звернення за призначенням субсидії, а у разі повторного призначення субсидії на наступний період - на початок місяця, з якого призначається субсидія.
Пунктом 12 Положення № 848 (в редакції, чинній на момент призначення житлової субсидії позивачу вперше) передбачалось, що субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг призначається на основі середньомісячного сукупного доходу осіб, зазначених у пункті 7 цього Положення, а для придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива - на основі річного доходу осіб за попередній календарний рік.
Згідно з пунктом 14, субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг призначається на 12 місяців з місяця звернення за її призначенням і розраховується: на опалювальний сезон - з 1 жовтня по 30 квітня; на неопалювальний сезон - з 1 травня по 30 вересня.
Після закінчення терміну отримання субсидії структурні підрозділи з питань соціального захисту населення самостійно здійснюють розрахунок субсидії на наступний період (12 місяців, календарний рік) для домогосподарств, які отримували субсидію у попередньому періоді. Для цього структурні підрозділи з питань соціального захисту населення збирають необхідну інформацію у порядку, передбаченому пунктом 13 цього Положення, без звернення громадян і протягом десяти днів після отримання зазначеної інформації приймають рішення про призначення (непризначення) субсидії та письмово інформують про прийняте рішення громадян.
В подальшому, Кабінетом Міністрів України 27.04.2018 прийнято постанову № 329 “Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та визнання такою, що втратила чинність, постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 року № 1022” (далі – Постанова КМУ № 329), якою вказане Положення № 848 викладено у новій редакції.
Пунктом 2 Постанови КМУ № 329 установлено, що з 1 травня 2018 року призначення житлової субсидії здійснюється лише після подання нових заяви і декларації, якщо у складі домогосподарства, зокрема є особи, члени сім`ї яких не зареєстровані за адресою домогосподарства. 
Відповідно до пункту 2 нової редакції Положення № 848, право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках).
Призначення житлових субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (пункт 3 Положення № 848).
Пунктом 4 Положення № 848 визначено, що житлові субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги та/або скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо, внеску/платежу об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком у межах соціальної норми житла, соціальних нормативів житлово-комунальних послуг, скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, витрат на управління багатоквартирним будинком (далі - соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування) і розміром обов`язкового відсотка платежу, визначеного в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 8 Положення № 848, житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства, які зареєстровані і фактично проживають в житловому приміщенні (будинку).
Разом з тим, за змістом пункту 9, під час призначення житлової субсидії враховуються також доходи членів сім`ї особи із складу домогосподарства у разі, коли їх зареєстроване (фактичне) місце проживання відмінне від адреси домогосподарства. При цьому, соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування за адресою домогосподарства на таких осіб не розраховуються. Кількість членів домогосподарства визначається на початок місяця, з якого призначається житлова субсидія.
Для розрахунку житлової субсидії враховуються доходи членів домогосподарства, членів сім`ї особи із складу домогосподарства, зазначених у пункті 9 цього Положення, які досягли 14-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються такі доходи (пункт 10 Положення № 848).
Пунктом 13 Положення № 848 установлено, що для призначення житлової субсидії громадянин, особа якого посвідчується паспортом або іншим документом, подає структурному підрозділу з питань соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання (орендарі, внутрішньо переміщені особи - за фактичним місцем проживання), зокрема, заяву про призначення житлової субсидії за формою, встановленою Мінсоцполітики; декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, за формою, встановленою Мінсоцполітики.
Відповідно до пункту 16 Положення № 848, після закінчення строку отримання житлової субсидії структурні підрозділи з питань соціального захисту населення самостійно здійснюють розрахунок житлової субсидії на наступний сезон для домогосподарств, які отримували житлову субсидію у попередньому сезоні (крім орендарів, внутрішньо переміщених осіб та осіб, які звертаються за призначенням житлової субсидії на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, а також домогосподарств, у яких кількість фактично проживаючих зареєстрованих осіб менша, ніж кількість зареєстрованих осіб).
Для цього структурні підрозділи з питань соціального захисту населення без звернення громадян збирають необхідну інформацію у порядку, передбаченому пунктом 14 цього Положення, і протягом 10 днів після отримання зазначеної інформації приймають рішення про призначення (відмову в призначенні) житлової субсидії та інформують про прийняте рішення громадян у порядку, визначеному пунктом 14 цього Положення.
Пунктом 14 Положення № 848, а саме абзацом 18 визначено, що структурні підрозділи з питань соціального захисту населення мають право робити запити та безоплатно отримувати у строк до 10 календарних днів від інших підприємств, установ і організацій інформацію, необхідну для призначення житлових субсидій та проведення перевірок достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за їх призначенням.
У разі прийняття рішення про відмову в призначенні житлової субсидії структурний підрозділ з питань соціального захисту населення повідомляє заявнику про прийняте рішення протягом трьох календарних днів з дня його прийняття. При цьому структурний підрозділ з питань соціального захисту населення надсилає повідомлення заявнику в паперовому вигляді рекомендованим листом із зазначенням причин відмови і порядку оскарження прийнятого рішення.
Рішення комісії про призначення або відмову в призначенні житлової субсидії може бути оскаржено заявником до суду.
Також, пунктом 16 Положення № 848 передбачено, що громадянин, якому призначено житлову субсидію, зобов`язаний протягом 30 календарних днів проінформувати структурний підрозділ з питань соціального захисту населення про обставини для перерахунку призначеної житлової субсидії, зокрема, зміни у складі сім`ї члена домогосподарства.
Згідно з пунктом 22 Положення № 848, за рішенням комісії надання раніше призначеної житлової субсидії припиняється за поданням структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, управителів, об`єднання, виконавців комунальних послуг у разі, коли, зокрема, громадянин не повідомив структурному підрозділу з питань соціального захисту населення про обставини, зазначені у пункті 16 цього Положення, протягом 30 календарних днів з дня їх виникнення.
Отже, зміст вказаних норм дає підстави дійти висновку, що з 01.05.2018 суттєво змінилися умови надання житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Зокрема, під час призначення житлової субсидії почали враховуватись доходи не тільки осіб зі складу домогосподарства, тобто, осіб, які зареєстровані або фактично проживають у певному житловому приміщенні, а й членів сімей цих осіб, місце фактичного проживання (реєстрації) відмінне від адреси домогосподарства.
При цьому, особи, які отримували житлову субсидію і члени сім`ї яких не були зареєстровані за адресою домогосподарства, зобов`язані були подати нові заяви та декларації для призначення житлової субсидії із зазначенням таких членів сім`ї.
На виконання пункту 43 Положення № 848 (в редакції, яка діяла на момент подачі позивачем заяви та декларації про призначення субсидії у травні 2020 року), для призначення житлової субсидії громадянин, особа якого посвідчується паспортом або іншим документом, подає структурному підрозділу з питань соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання (орендарі, внутрішньо переміщені особи - за фактичним місцем проживання):
заяву про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі - заява);
декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі - декларація);
довідки про доходи - у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня у ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо і відповідно до законодавства не може бути отримана за запитом структурного підрозділу з питань соціального захисту населення у порядку, встановленому цим Положенням. У разі неможливості підтвердити такі доходи довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру;
копію договору про реструктуризацію заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг (у разі наявності);
договір наймання (оренди) житла (у разі наявності).
Структурним підрозділом з питань соціального захисту населення протягом 10 календарних днів з дня подання зазначених документів приймається рішення про: призначення житлової субсидії; непризначення житлової субсидії (у разі, коли за результатами розрахунку житлової субсидії її розмір має нульове або від`ємне значення); відмову в призначенні житлової субсидії; подання документів на розгляд комісії (пункт 60 Положення № 848 у згаданій редакції).
У разі прийняття рішення про подання документів щодо призначення житлової субсидії на розгляд комісії структурний підрозділ з питань соціального захисту населення повідомляє заявнику про прийняте рішення протягом трьох календарних днів з дня його прийняття. При цьому структурний підрозділ з питань соціального захисту населення інформує заявника про прийняте рішення в паперовому вигляді з врученням відповідного повідомлення під особистий підпис із зазначенням підстав для подання таких документів на розгляд комісії і порядку оскарження відповідного рішення (пункт 63).
Рішення про призначення, непризначення або відмову в призначенні житлової субсидії приймається комісією протягом 30 календарних днів з дня прийняття структурним підрозділом з питань соціального захисту населення рішення про подання документів щодо призначення житлової субсидії на розгляд комісії (пункт 66).
Відповідно до приписів пункту 90 Положення № 848, громадянин, якому призначено житлову субсидію, зобов`язаний протягом 30 календарних днів поінформувати структурний підрозділ з питань соціального захисту населення про виникнення обставин, зокрема, щодо зміни у складі сім`ї члена домогосподарства.
У разі коли громадянин не повідомив про зазначені обставини, за рішенням комісії надання раніше призначеної житлової субсидії припиняється за поданням структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, управителів, об`єднання, виконавців комунальних послуг (пункт 119).
Отже, відповідно до приписів вказаних норм, за результатами розгляду заяви та декларації про призначення субсидії, уповноважені органи (структурні підрозділи з питань соціального захисту населення або комісії) мають право прийняти одне з трьох рішень: про призначення житлової субсидії, непризначення або відмову в призначенні житлової субсидії.
При цьому, рішення про припинення житлової субсидії може бути прийняте уповноваженим органом тільки у передбачених випадках і тільки після прийняття рішення про призначення житлової субсидії.
Так, як вбачається з матеріалів справи, 21.05.2020 ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради були подані заява про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі, а також декларація про доходи і витрати осіб, які звернулись за призначенням житлової субсидії (а.с. 80-82).
За результатами розгляду вказаних документів, Комісія по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій, призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та по прийняттю рішень про включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місця проживання пільговика дійшла висновку про недотримання позивачем вимог пункту 90 Положення № 848, а саме: не повідомлення після 01.05.2018 протягом 30 календарних днів відомостей про зміни у складі сім`ї членів домогосподарства, зокрема, про чоловіка ОСОБА_3 , внаслідок чого, з огляду на приписи пункту 119 Положення № 848, відповідачем-2 було прийнято оскаржуване рішення про припинення раніше призначеної субсидії.
Колегія суддів погоджується з тим, що після набрання чинності 01.05.2018 постановою Кабінету Міністрів України № 329 від 27.04.2018 та у зв`язку зі зміною умов надання житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, ОСОБА_2 зобов`язана була подати нову заяву та декларацію, оскільки мала члена сім`ї (чоловіка) не зареєстрованого за адресою домогосподарства, доходи якого, відповідно до приписів пункту 9 Положення № 848 (в редакції станом на 01.05.2018), повинні були враховуватись при розрахунку субсидії.
Неподання такої заяви і декларації призвело до неврахування доходів чоловіка позивача ОСОБА_3 при розрахунку розміру житлової субсидії та її отримання у більшому розмірі.
В той же час, колегія суддів зазначає, що, розглядаючи заяву ОСОБА_2 про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі від 21.05.2020 та декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулись за призначенням житлової субсидії (а.с. 80-82), на виконання вимог пунктів 60, 66 Положення № 848 (в редакції, яка діяла на момент подання заяви), відповідачі мали право прийняти одне з трьох рішень: про призначення житлової субсидії, про непризначення житлової субсидії або про відмову в призначенні житлової субсидії.
Колегія суддів зауважує, що Положення № 848 не передбачає повноваження відповідного органу приймати рішення про припинення житлової субсидії за наслідками розгляду заяви про її призначення. Обов`язковою передумовою прийняття рішення про припинення житлової субсидії, окрім іншого, має бути настання трьох обставин, а саме: призначення житлової субсидії, зміна у складі сім`ї членів домогосподарства після призначення житлової субсидії, неповідомлення протягом встановленого строку про таку зміну.
Таким чином, з огляду на викладене, а також беручи до уваги те, що ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 з 1977 року, що свідчить про відсутність змін у складі сім`ї члена домогосподарства після призначення житлової субсидії, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про невідповідність оскаржуваного рішення критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та, як наслідок, наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині його скасування. 
Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").
У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Згідно із частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.
Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав ОСОБА_2 буде зобов`язання  відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача від 18 травня 2020 року (зареєстрована 21.05.2020) про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комісії по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій, призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та по прийняттю рішень про включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місця проживання пільговика  залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 по справі № 480/9310/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій	
Судді	   	В.Б. Русанова    Л.В. Любчич   	
Повний текст постанови складено  02.11.2021 року