СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2021 р.                                  м. Харків                        справа № 922/4053/20  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого 	Попков Д.О. 	
суддів 	Стойка О.В., Барбашова С.В. 	
секретар  судового засідання 	 Лутаєва К.В. 	
за участю представників: 	 	
від позивача 	Киричук Р.П. (адвокат, довіреність №780 від 29.12.2020р.); 	
від відповідача 	Петруніна К.О. (самопредставництво юридичної особи); 	
від третьої особи 	не з`явився 	
розглянувши у відкритому  судовому засіданні апеляційні скарги 	 1) Акціонерного товариства «Завод «Електроважмаш», м.Харків,  2) Акціонерного товариства «Сбербанк», м. Київ 	
на рішення господарського суду 	 Харківської області 	
ухваленого 	13.04.2021р. (повний текст підписано 23.04.2021р.) у м.Харкові 	
у справі 	№922/4053/20 (суддя Погорелова О.В.) 	
за позовом 	Акціонерного товариства «Сбербанк», м. Київ 	
до 	Акціонерного товариства «Завод «Електроважмаш», м.Харків 	
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача 	   Фонд державного майна України, м. Київ 	
про 	стягнення коштів 	

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції:
1. Акціонерн товариства «Сбербанк», м. Київ (далі – Позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства «Завод «Електроважмаш», м. Харків (далі – Відповідач) з вимогами про стягнення 4017804,77 доларів США та 57448759,58грн., у тому числі: 
- 3410000,00 доларів США та 233670,49грн. заборгованості за кредитом, наданим банком в межах договору про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р.;
- 607804,77 доларів США та 63711,58грн. процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р. за період з 01.02.2019р. до 15.11.2020р.;
- 54087371,91грн. пені, нарахованої за порушення зобов`язань за кредитом, наданим за договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р., розрахованої за період за період з 11.09.2018р. до 16.11.2020р.;
- 3064005,60грн. пені, нарахованої за порушення зобов`язань за відсотками за користування кредитними коштами, наданим за договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р., розрахованої за період з 09.01.2019р. до 16.11.2020р. (щодо процентів у долара США) та за період з 09.01.2019р. до 05.03.2019р. (щодо процентів у гривнях).
2. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.12.2020р. було відкрито провадження у справі №922/4053/20 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, тоді як ухвалою суду від 09.03.2021р. було залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача - Фонд державного майна України, м. Київ (далі – Третя особа).
3. Рішенням Господарського суду Харківської області від 13.04.2021р. (повний текст підписано 23.04.2021р.) у справі №922/4053/20 позовні вимоги Акціонерного товариства «Сбербанк» були задоволені частково - стягнуто з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на користь Позивача 3410000,00 доларів США та 233670,49грн. заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р., а також 23398829,00грн. пені за прострочення повернення заборгованості за тілом кредиту.
4. Означене рішення суду обґрунтоване доведеністю матеріалами справи факту неналежного виконання Відповідачем зобов`язань за договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р., внаслідок чого у останнього станом на 16.11.2020р. утворилась заборгованість за кредитом в сумі 3410000,00 доларів США та 233670,49грн.;
4.1. У стягненні пені, нарахованої за кредитом у період з 04.07.2020р. до 16.11.2020р. в сумі 4307428,69грн., суд відмовив на підставі Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» №691-IX від 16.06.2020р., як неправомірно нарахованої. Окрім того, сплачені Відповідачем у період з 19.09.2018р. проценти за користування кредитом у загальному розмірі 2982285,23грн., були зараховані місцевим судом в рахунок погашення вимог кредитора про стягнення пені, нарахованої за прострочення виконання зобов`язання з погашення заборгованості за тілом кредиту, на підставі ст.534 Цивільного кодексу України. Розрахована із застосуванням Закону України №691-IX від 16.06.2020р. та зарахуванням 2982285,23грн. сплачених Відповідачем проценти за користування кредитом, пеня в розмірі 46797657,99грн. була зменшена судом на 50% зважаючи на ступень виконання зобов`язання, причини неналежного виконання зобов`язання з боку Відповідача та його поведінку, наслідки порушення зобов`язання та відповідність розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, що зумовило часткове задоволення заяви Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» про зменшення розміру штрафних санкцій.
4.2. Своєю чергою, відмова суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, а отже і пені, нарахованої на ці проценти, була зумовлена висновком суду про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України. Так, суд зазначив, що в охоронних правовідносинах права та інтереси Позивача забезпечені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

ІІ. Короткий зміст вимог та узагальнених доводів апеляційних скарг:
5. Державне підприємства «Завод «Електроважмаш» (далі – Скаржник 1), не погодившись з ухваленим рішенням суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення 218558,93 доларів США та 23709,57грн. заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р., а також 21155405,37грн. пені, звернулось з апеляційною скаргою до Східного апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Харківської області від 13.04.2021р. у справі №922/4053/20 в цій частині змінити та стягнути з Відповідача 3191441,07 доларів США та 209960,92грн. заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р., а також 2243423,63грн. пені за прострочення повернення заборгованості за тілом кредиту.
6. Підставами для задоволення апеляційних вимог Скаржник 1 зазначає:
6.1. рішення суду в частині зарахування процентів, які були сплачені з 19.09.2018р. до березня 2019р. в сумі 2982285,23грн. в рахунок погашення вимог кредитора про стягнення пені за тілом кредиту в порядку ст.534 Цивільного кодексу України, є безпідставним, оскільки відповідно до договору про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р. (в редакції від 16.11.2017р.) кошти, які надійшли в рахунок погашення заборгованості за договором, у тому числі списані в договірному порядку направляються, спочатку, на погашення чергового платежу за кредитом, а потім вже на погашення пені за прострочення повернення кредиту. Таким чином, Відповідач зазначив, що заборгованість за кредитом повинна бути зменшена на 218558,93 доларів США та складатиме 3191441,07 доларів США, та на 23709,57грн. та складатиме 209960,92грн.;
6.2. судом першої інстанції помилково не було застосовано Закон України №691-IX від 16.06.2020р. в частині нарахування пені за період з 12.03.2020р. до 04.07.2020р., оскільки відповідно до положень Конституції України, рішення Конституційного Суду України, Господарського процесуального кодексу України та цього Закону пеня за прострочення сплати заборгованості за тілом кредиту у період з 12.03.2020р. (початок дії карантину на території України) до 16.11.2020р. не може бути стягнута. Відтак, пеня за прострочення сплати загальної заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р. може бути нарахована з 11.09.2018р. до 11.03.2020р., тобто за 548 днів прострочення та становить 44868472,61грн.;
6.3. не дивлячись на значне зменшення розміру штрафних санкцій, судом не було враховано балансу інтересів сторін, оскільки сума стягнутої пені, хоча і зменшена на 50%, є завищеною порівняно зі збитками Позивача які він міг отримати у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання. Так, враховуючи відсутність збитків Позивача за рахунок коливання курсу та інші викладені у клопотання про зменшення пені Відповідачем обставини, остання, на його думку, має бути зменшена судом на 95%, тобто до 2243423,63грн. Зазначив, що практика зменшення штрафних санкцій підтримується й позиціями Верховного Суду, зокрема, постанови у справі №922/3613/18 від 26.09.2019р., у справі №904/410/19 від 10.12.2019р. та у справі №910/1005/19 від 21.10.2019р., враховуючи також, що ним було детально визначено підстави якими вмотивоване клопотання, тоді як жодних заперечень проти цього клопотання Позивачем заявлено не було.
Скаржник 1 також зазначив, що рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат порушує норми процесуального права та підлягає зміні, оскільки судом безпідставно стягнуто з Відповідача 616529,91грн. судового збору, замість 515946,41грн., що відповідає 70,13% від задоволених судом позовних вимог Позивача.
7. Акціонерне товариство «Сбербанк» (далі – Скаржник 2), не погодившись з ухваленим рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, звернулось з апеляційною скаргою до Східного апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Харківської області від 13.04.2021р. у справі №922/4053/20 скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
8. Підставами для задоволення апеляційних вимог Скаржник 2, зокрема, зазначає:
8.1. місцевий суд в оскаржуваному рішенні формально послався на ст.ст.1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, як норми які регулюють правовідносини, що виникли на підставі кредитного договору (норми щодо кредитного договору), натомість застосував зовсім інші норми – ст.ст.1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України (норми щодо позики). Фактично, судом були застосовані норми які не підлягають застосуванню (акти з аналогічних правовідносин - позики), при цьому, до правовідносин «неправомірного користування коштами» судом не застосовано норми, які безпосередньо регулюють такі правовідносини, а саме ст.ст.1212 та 1214 Цивільного кодексу України щодо користування чужим майном без достатніх правових підстав. При цьому, ст.1214 Цивільного кодексу України щодо нарахування процентів містить посилання на положення ст.536 Цивільного кодексу України;
8.2. судом в порушення принципу верховенства права застосовано аналогію закону, при тому, що питання нарахування та періоду сплати процентів врегульовані п.п.6.1 та 6.2 договору про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р. Натомість, встановлення безпроцентного користування кредитом в порушення умов кредитного договору створює ризик свавілля в кредитних правовідносинах, що автоматично тягне до порушення актів законодавства та призводить до недобросовісної конкуренції (ч.1 ст.32, ст.35, ст.37 Господарського кодексу України). Місцевий суд з незрозумілих причин та обґрунтувань кваліфікував зобов`язання позичальника щодо сплати процентів виключно як право банку на нарахування таких процентів;
8.3. відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування, з урахуванням змісту ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України та суті кредитного договорі, положення ст.1056-1 Цивільного кодексу України в кредитних правовідносинах в частині підстав, умов та періоду нарахування процентів, не дає права суду при розгляді кредитних правовідносин застосовувати інші статті Цивільного кодексу України, у тому числі ст.1048 Цивільного кодексу України, з яких наявні висновки. Так, судом першої інстанції було повністю відкинуто норми права які регулюють кредитні правовідносини ст.ст.1054-1057-1 Цивільного кодексу України без будь-яких обґрунтувань;
8.4. рішенням господарського суду було фактично припинено дію п.п.6.1 та 6.2 договору про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р., а разом із цим зобов`язання Відповідача сплачувати Банку проценти за користування кредитом у розмірі, передбаченому договором (відповідною додатковою угодою). У цій частині оскаржуване рішення суду суперечить ч.2 ст.236 Господарського процесуального кодексу України, оскільки ухвалене судом не у відповідності до норм матеріального права та без дотримання норм процесуального права, враховуючи, що вимоги про визнання договору припиненим можуть розглядатися виключно у разі наявності відповідного спору;
8.5. суд першої інстанції не надав належної оцінки діям Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» щодо односторонньої відмови від виконання взятих на себе зобов`язань (встановлених ст.525 Цивільного кодексу України), а саме щодо сплати процентів за користування кредитом за період 01.02.2019р. – 15.11.2020р. Своєю чергою, оскаржуваним рішенням суду встановлено право Відповідача на безоплатне і безстрокове користування кредитом, що суперечить ст.ст.536, 1054, 1056-1, ч.2 ст.1214 Цивільного кодексу України;
8.6. зарахувавши сплачені Відповідачем з 19.09.2018р. до березня 2019р. проценти за користування кредитом в сумі 2982285,23грн. в рахунок погашення вимог кредитора про стягнення пені за тілом кредиту, місцевим судом не враховано, що зарахування зустрічних вимог може здійснюватися тільки за заявою однієї із сторін, тоді як закон пов`язує можливість зміни умов договору не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України;
8.7. при зменшенні розміру заявлених штрафних санкцій місцевим судом повністю проігноровано, що зобов`язання Відповідачем не виконуються вже більше 2-х років до моменту подачі позову, і що така поведінка Відповідача є досить тривалою, без пояснень і спроб використати встановлені цивільним законодавством способи врегулювання спору з банком шляхом реструктуризації, чи здійснити перекредитування в іншій фінансовій установі чи отримати позику в Фонді державного майна України. Окрім того, саме порушення Позичальником дисципліни в кредитних правовідносинах призвело до суттєвого зменшення кредитування та підвищення процентних ставок в зв`язку з високими ризиками неповернення кредитів Позивальниками та не сплатою процентів за таке користування;
8.8. використані місцевим судом позиції Верховного Суду, зокрема, у справі №912/1120/16 від 04.02.2020р., у справі №310/11534/13 від 04.07.2018р. та у справі №444/9519/12 від 28.03.2018р., містять значні вади, зокрема, через їх помилковість, необґрунтованість, неефективність та неузгодженість, а тому, на думку Скаржника 2, такі висновки не підлягають застосуванню та врахуванню судами. Зазначає, що такі правові позиції нівелюють принцип оплатності кредиту та призводить до порушення принципу свободи договору. Таким чином, висновки Великої Палати Верховного Суду щодо нарахування процентів та обмеження строку їх нарахування внесли певний дисбаланс у діючі правовідносини сторін, при цьому, застосування цих висновків здійснюється без врахування специфіки правовідносин та класифікації кредитних відносин за видами кредитування, а ефект доцільності такого застосування є короткостроковим. Скаржник 2 зауважує, що вказані висновки Верховного Суду не узгоджуються з правилами вирішення конкуренції правових норм, оскільки надають перевагу саме загальній нормі (ст.625 Цивільного кодексу України), а не спеціальним нормам (ст.1048/ст.1056-1 Цивільного кодексу України).

ІІІ. Узагальнені доводи та заперечення учасників справи на апеляційні скарги:
9. Державним підприємством «Завод «Електроважмаш», в межах визначеного апеляційним судом строку, надано відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сбербанк», за змістом якого останнє проти її задоволення заперечує, наголошуючи на законності і обґрунтованості рішення суду в оскаржуваній Позивачем частині, зазначає, що останній здійснюючи невірне тлумачення законодавства та висновків суду, намагається отримати незаконну вигоду за рахунок стягнення відсотків після спливу строку кредитування та пені за такими відсотками. Так, посилаючись на невірні висновки суду першої інстанції, ігнорує висновки Великої Палати Верховного Суду, що прийняті при вирішенні тотожних спорів, та які були правомірно взяті судом до уваги, адже відповідно до ст.236 Господарського процесуального кодексу України при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Верховного Суду. При цьому, у спорах про стягнення кредиторської заборгованості з позовами Банків склалася усталена практика Верховного Суду, зокрема, постанови Верховного Суду у справах №444/9519/12 від 28.03.2018р., №175/4753/15-ц від 06.02.2019р., №912/1120/16 від 04.02.2020р., №910/1238/17 від 23.05.2018р. Відповідач зазначає, що посилання Позивача за змістом своєї апеляційної скарги на значні вади позицій Верховного Суду щодо нарахування процентів, у тому числі застосованих місцевим судом, є неприпустимим, адже постанови Верховного Суду є за своєю природою рішеннями які набрали законної сили та обов`язкові до виконання та використання.
10. Акціонерним товариством «Сбербанк», в межах визначеного апеляційним судом строку, надано відзив на апеляційну скаргу Державного підприємства «Завод «Електроважмаш», за змістом якого останнє проти її задоволення заперечує, зазначає, що останнім не наведено жодної підстави передбаченої Главою 50 Цивільного кодексу України для припинення зобов`язання зі сплати процентів встановлених після спливу строку дії кредитної лінії, зазначеного в п.1.4 договору про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р., розмір кредитної ставки залишається розмірі в розмірі, що діяв станом на останній день дії кредитної лінії (на підставі п.6.2 договору про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р.). Усі інші доводи Позивача зводяться до безпідставного ігнорування Державним підприємством «Завод «Електроважмаш» взятих на себе зобов`язань, викладених у п.6.2 договору про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р., щодо сплати процентів, та фактично дублюють доводи поданої ним апеляційної скарги. Акціонерне товариство «Сбербанк» зауважує, що його позовні вимоги не ґрунтуються на одночасному застосуванні ст.1048 Цивільного кодексу України та ст.625 Цивільного кодексу України, більш того ним позовні вимоги за ст.1048 Цивільного кодексу України не заявлялись взагалі.
Позивачем також надано до суду апеляційної інстанції клопотання (пояснення) щодо врахування висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, відповідно до яких зазначено, що ст.1048 Цивільного кодексу України, яка покладена в основу постанов Верховного Суду у справах №912/1120/16 від 04.02.2020р., №444/9519/12 від 28.03.2018р., №910/1238/17 від 23.05.2018р., взагалі не передбачає плати за користування чужими коштами, оскільки користування чужими коштами в правовідносинах позики немає. Своєю чергою, судом не враховано висновок Верховного Суду у справі №5017/1987/2012 від 05.03.2019р. відповідно до якого Банк має права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.
11. Фондом державного майна України надано відзив на апеляційні скарги Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» та Акціонерного товариства «Сбербанк» (строк для подання відзиву на апеляційну скаргу поновлений ухвалою суду від 06.09.2021р.), за змістом якого останнє проти задоволення апеляційної скарги Позивача заперечує, наголошуючи на законності і обґрунтованості рішення суду в оскаржуваній ним частині, тоді як апеляційну скаргу Відповідача просить задовольнити. Зазначає, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України не можуть застосовуватися одночасно – таким чином за період прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання (постанови Верховного Суду у справах №912/1120/16 від 04.02.2020р., №444/9519/12 від 28.03.2018р. та №910/1238/17 від 23.05.2018р.) При цьому, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у постанові від 13.12.2018р. у справі №913/11/18 на яку посилався Позивач. 
Щодо зменшення розміру штрафних санкцій Фонд державного майна України, враховуючи, що господарська діяльність Відповідача з кінця 2019р. та весь 2020р. повністю паралізована, та фактично підприємство не встигло здійснити повноцінне поновлення виробничого циклу та фінансової стабільності, а також те, що Державне підприємство «Завод «Електроважмаш» внесено до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації у 2017-2020р.р., а відтак стягнення надмірних сум штрафних санкцій значно зменшить вартість підприємства, що в результаті приватизації завдасть збитків державі, просив суд апеляційної інстанції змінити рішення місцевого суду та зменшити розмір пені не на 50%, а на 95%.

IV. Щодо процедури апеляційного провадження:
12. У відповідності до вимог ст.32 Господарського процесуального кодексу України за протоколом автоматизованого розподілу від 24.05.2021р. для розгляду апеляційної скарги Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» (номер провадження 1592 Х) сформовано колегію суддів у складі: Пушай В.І. (головуючий, суддя-доповідач), Стойка О.В., Попков Д.О.
13. За протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.05.2021р. для розгляду апеляційної скарги Акціонерне товариство «Сбербанк» (номер провадження 1593 Х) сформовано колегію суддів у складі: Пушай В.І. (головуючий, суддя-доповідач), Стойка О.В., Попков Д.О.
14. Ухвалою від 16.06.2021р. вказана судова колегія відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сбербанк» (номер провадження 1593 Х) у справі №922/4053/20 та призначила її розгляд у судовому засіданні на 12.07.2021р. об 12:00 з повідомленням учасників справи.
15. Ухвалою від 22.06.2021р. Східний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» (номер провадження 1592 Х) у справі №922/4053/20 та призначив її розгляд у судовому засіданні на 12.07.2021р. об 12:00 з повідомленням учасників справи, об`єднавши з розглядом апеляційної скарги Акціонерного товариства «Сбербанк».
16. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.07.2021р. у справі №922/4053/20 було оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду апеляційних скарг до 26.07.2021р. об 11:30.
17. Розпорядженнями керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 23.07.2021р. «Щодо повторного автоматичного розподілу справ» у зв`язку зі знаходженням у відпустці членів судової колегії, суддів Попкова Д.О. та Стойки О.В., відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду їх було замінено на суддів Пелипенко Н.М. та Істоміну О.А., що також вбачається з витягів з протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2021р. у справі №922/4053/20.
18. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.07.2021р. у справі №922/4053/20 було оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду апеляційних скарг до 06.09.2021р. об 11:30.
19. Розпорядженнями керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 01.09.2021р. «Щодо повторного автоматичного розподілу справ» у зв`язку із звільненням у відставку члена судової колегії, судді Пушая В.І., відповідно до п.2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було здійснено повторний автоматизований розподіл справи та сформовано колегію суддів у складі: головуючий, суддя-доповідач Попков Д.О., судді Стойка О.В., Барбашова С.В., що також вбачається з витягів з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2021р. у справі №922/4053/20.
20. Враховуючи викладене в п.п.12-19 цієї постанови, та відсутність визначених ст.ст.38, 39 Господарського процесуального кодексу України підстав для відводу/самовідводу членів судової колегії, сформована судова колегія Східного апеляційного господарського суду у складі Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Стойка О.В., Барбашова С.В. відповідає вимогам «суду, створеним відповідно до закону» у розумінні п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.
21. У судовому засіданні 06.09.2021р. Східним апеляційним господарським судом було оголошено перерву з розгляду апеляційних скарг у справі №922/4053/20 до 04.10.2021р. об 10:00, про що учасники справи були повідомлені ухвалою суду від 06.09.2021р. 
Також означеною ухвалою суду було замінено Відповідача у справі з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» (61089, м. Харків, пр. Московський 299, ідентифікаційний код 00213121) на його правонаступника - Акціонерне товариство «Завод «Електроважмаш» (61089, м. Харків, пр. Московський 299, ідентифікаційний код 00213121).
22. Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась у протоколі судового засідання та засобами аудиофіксації у відповідності до вимог ст.ст.222, 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п.17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 цього Кодексу.
23. У судовому засіданні 04.10.2021р. уповноважений представник Скаржника 1 підтримав свої вимоги і доводи, викладені в апеляційній скарзі, надав додаткові пояснення на запитання суду. Проти задоволення апеляційної скарги Позивача заперечував.
Уповноважений представник Скаржника 2 у судове засідання 04.10.2021р. також з`явився, підтримав вимоги і доводи, викладені в апеляційній скарзі, надав додаткові пояснення на запитання суду з приводу розглядуваних питань. Проти задоволення апеляційної скарги Відповідача заперечував.
Уповноважений представник Третьої особи у судове засідання, попри належне повідомлення, не з`явився, про причини неявки не повідомив, що, за висновком судової колегії, враховуючи повідомлення його належним чином, доведення позиції до відома суду безпосередньо із відзиву на апеляційні скарги та достатність матеріалів справи для апеляційного перегляду, не перешкоджає розгляду справи по суті.
У судових засіданнях представники Позивача та Відповідача підтвердили правильність встановлених судом обставин щодо визначення остаточної дати (19.09.2018р.) користування кредитом за договором у цілому (з урахуванням всіх додаткових угод) та суми всіх здійснених Позичальником оплат. 
24. Згідно із вимогами ст.269 Господарського процесуального кодексу України справа переглядається апеляційним судом за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

V. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:
25. Як встановлено місцевим судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 01.10.2012р. між Публічним акціонерним товариством «Дочірній Банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сбербанк» (Банк) та Державним підприємством завод «Електроважмаш», правонаступником якого є Державне підприємство «Завод «Електроважмаш» (Позичальник) було укладено договір про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО із змінами та доповненнями (а.с.а.с.17-38 т.1), відповідно до п.1.1 якого (в редакції договору про внесення змін та доповнень №7 від 16.11.2017р. (а.с.а.с.39-46 т.1), Банк відкриває Позичальнику мультивалютну відновлювальну кредитну лінію, що надалі іменується «кредитна лінія» та на підставі додаткових угод до цього договору окремими частинами (траншами) надає Позичальнику кредитні кошти у порядку та на умовах, визначених цим договором, а Позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі, зазначені в п.1.5 договору, своєчасно та у повному обсязі сплачувати Банку проценти за користування кредитом, а також повернути Банку кредит у терміни, встановлені цим договором та/або додатковими угодами до цього договору та виконати інші умови цього договору.
26. Відповідно до п.1.2 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №7 від 16.11.2017р.), ліміт кредитної лінії складає: 
а) з часу укладення цього договору і по 15.11.2017р. – 5000000,00 доларів США; 
б) з 16.11.2017р. по 30.12.2017р. – 18518650,00 доларів США; 
г) з 31.12.2017р. по 29.03.2018р. – 18468650,00 доларів США; 
д) з 30.03.2018р. по 28.06.2018р. – 18418650,00 доларів США; 
е) з 29.06.2018р. по 31.08.2018р. – 18318650,00 доларів США; 
є) з 01.09.2018р. по 09.09.2018р. – 18218650,00 доларів США; 
ж) з 10.09.2018р. по 18.09.2018р. – 18068650,00 доларів США; 
з) з 19.09.2018р. – 0,00 доларів США.
27. У положеннях п.1.3 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №7 від 16.11.2017р.) сторони обумовили тип процентної ставки, яка застосовується у цьому договорі: 
а) за користування кредитом наданим в доларах США – фіксована процентна ставка;
б) за користування кредитом наданим в гривні – змінювана процентна ставка.
При чому, детальний порядок визначення розміру процентної ставки визначено в пп.пп.1.3.1-1.3.9 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №7 від 16.11.2017р.)
28. Згідно з п.1.4 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №7 від 16.11.2017р.) останній день дії кредитної лінії – 19.09.2018р.
Згідно з п.4.1. договору в день підписання цього договору Банк відкриває Позичальнику позичковий рахунок для обліку кредиту.
29. Як передбачено у п.6.1 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №7 від 16.11.2017р.) Позичальник зобов`язується сплачувати Банку за користування кредитом проценти у розмірі передбаченому договором/відповідною додатковою угодою. Проценти нараховуються на суму заборгованості за Кредитною лінією в базовій валюті цього договору та на відповідні суми заборгованості за кредитною лінією в додаткових валютах цього договору. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно протягом дії цього договору із розрахунку фактичної кількості днів у році – для кредиту, наданого Позичальнику в національній та іноземній валюті. Нарахування процентів починається з дня надання кредиту (включно). 
29.1. Відповідно до п.6.2 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №7 від 16.11.2017р.) нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі. День фактичного повернення кредиту не враховується при нарахуванні процентів. Після спливу останнього дня дії кредитної лінії, зазначеного в п.1.4 цього договору, розмір процентної ставки за користування кредитом залишається в розмірі, що діяв станом на останній день дії кредитної лінії, та перераховується в подальшому (починаючи з дня спливу, останнього дня дії кредитної ліній її до дня фактичного повернення кредиту в повному обсязі) в розмірі та порядку, передбаченому цим договором. День повернення кредиту не враховується при нарахуванні процентів. 
29.2. Згідно з п.6.3 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №7 від 16.11.2017р.) проценти, нараховані відповідно до п.п.6.1, 6.2. цього договору, Позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця не пізніше 3 (трьох) робочих днів, наступних за днем закінчення періоду. При цьому під «Періодом» сторони в цій ст.6 договору розуміють кожний з періодів, перший з яких починається з того числа місяця, в якому був укладений цей договір (реквізит договору «дата», вказаний в верхньому правому куті на першій сторінці договору), і закінчуються в останній календарний день місяця, в якому він почався, а кожен наступний період починається з першого календарного дня місяця наступного за місяцем, в якому закінчився попередній період, та закінчується в останній календарний день місяця, в якому він розпочався, окрім останнього періоду. Останній період закінчується в день, коли кредит був повністю повернутий в повному обсязі (в т.ч. проценти за кредитом за такий день не нараховуються). Проценти, нараховані за період, в якому відповідно до п.1.4. цього договору Позичальник зобов`язаний повністю повернути кредит Банку, повинні бути сплачені не пізніше дня, передбаченого для повернення кредиту. 
29.3. Своєю чергою, відповідно до п.6.5 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №7 від 16.11.2017р.) у випадку дострокового закриття ліміту кредитної лінії в порядку, передбаченому в п.8.2 цього договору, Позичальник зобов`язаний в день такого дострокового закриття ліміту кредитної лінії сплатити Банку проценти, нараховані за період, в якому достроково закривається ліміт кредитної лінії.
30. У п.8.1 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №7 від 16.11.2017р.) сторони узгодили, що Позичальник зобов`язується повертати Банку кожен із траншів кредиту у термін, зазначений у відповідній додатковій угоді до цього договору, а також здійснювати часткове повернення кредиту, наданого в межах встановленого ліміту кредитної лінії, таким чином, щоб загальна заборгованість за кредитною лінією не перевищувала відповідного розміру ліміту кредитної лінії, визначеного в п.1.2 цього договору, станом на відповідну дату, з якої ліміт кредитної лінії зменшується.
30.1. Відповідно до п.9.1 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №7 від 16.11.2017р.), повернення кредиту, сплата процентів за користування кредитом здійснюється в валюті, в якій надається кредит, якщо інше не передбачено цим договором.
Як зазначено у п.9.1.1 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №7 від 16.11.2017р.), пеня за прострочення виконання зобов`язання в валюті доларів США за цим договором розраховується банком за кожний день прострочення у гривневому еквіваленті по офіційному курсу Національного банку України на день розрахунку та сплачується в гривнях відповідно до розрахованої банком суми. Пеня за прострочення виконання зобов`язань в валюті гривня за цим договором розраховується банком за кожний день прострочення в валюті кредиту та сплачується в гривнях.
30.2. За змістом п.9.2 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №7 від 16.11.2017р.), надання кредиту здійснюється шляхом переказу коштів з позичкового рахунку, за реквізитами, зазначеними у заяві позичальника про надання цього кредиту.
30.3. Своєю чергою, сторонами у п.9.4 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №7 від 16.11.2017р.) обумовлено, що кошти, які надійшли в рахунок погашення заборгованості за договором, в тому числі списані в договірному порядку з рахунків Позичальника або третіх осіб, а також перераховані третіми особами, направляються в наступній черговості на:
- погашення заборгованості за простроченими процентами (які нараховані та строк оплати вже настав);
- погашення заборгованості по простроченим комісіям (які нараховані та строк оплати вже настав);
- погашення процентів (що нараховані, строк сплати яких настав та які не є простроченими);
- погашення комісій (що нараховані, сплати яких настав та які не є простроченими);
- погашення простроченої заборгованості за кредитом;
- погашення чергового платежу за кредитом, якщо договором передбачено погашення кредиту частинами відповідно до зменшення ліміту кредитної лінії (строк сплати якого настав та яка не є простроченою;
- погашення пені за прострочення сплати процентів (які нараховані та несплачені Банку);
- погашення пені за прострочення за прострочення повернення кредиту;
- погашення пені за прострочення сплати комісії, передбачених договором;
- погашення штрафів, передбачених договором;
- погашення суми витрат Банку, пов`язаних з одержанням виконанням за цим договором.
Такий розподіл черговості застосовується при надходженні коштів в будь-якій сумі та в день їх надходження на рахунок, визначений в п.9.3 договору. Кошти, що залишились на рахунку, зазначеному в п.9.3 договору, після їх перерахування на погашення заборгованості за цим договором у вищезазначеному порядку, направляються Банком на погашення заборгованості за кредитом.
31. Як передбачено у п.10.1 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №7 від 16.11.2017р.), за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку у відповідності до вимог чинного законодавства України пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який стягується пеня, від простроченої суми за кожний день прострочення: а) за прострочення строку/ів повернення кредиту/частини кредиту; б) за прострочення строку/ів сплати процентів за користування кредитом, які визначені ст.6 цього договору; в) за прострочення строку/ів сплати комісій, визначених в ст. 5 цього договору, та/або інших комісій передбачених цим договором та/або додатковими угодами та додатками до нього. 
Для розрахунку пені приймається 360 днів у році – для кредиту, наданого Позичальнику в іноземній валюті, та фактичної кількості днів у році – для кредиту, наданого Позичальнику в національній валюті.
31.1. Згідно з п.10.2 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №7 від 16.11.2017р.) нарахування пені, яка передбачена цим договором, починається з першого дня прострочення виконання зобов`язання, зазначеного в п.10.1 цього договору і припиняється через 10 (десять) років від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, але в будь якому випадку не пізніше дня виконання Позичальником зобов`язання, за несвоєчасне виконання якого така пеня була застосована до Позичальника. При цьому останнім днем нарахування пені є день фактичного погашення заборгованості в зв`язку з виникненням якої нараховувалась пеня. Пеня, зазначена в п.10.1 цього договору, повинна сплачуватись банку в строк не пізніше наступного робочого дня з дня її накладення/нарахування. 
31.2. Відповідно до п.10.3 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №7 від 16.11.2017р.) сплата пені, передбаченої п.10.1 цього договору, не звільняє Позичальника від виконання зобов`язань, за порушення яких вона передбачена, і так само не звільняє його від обов`язку понад суму пені відшкодувати банку збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов`язань по цьому договору.
32. У п.11.3 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №7 від 16.11.2017р.) сторони узгодили, що останній набуває чинності з дати його підписання Банком та Позичальником, скріплення печатками сторін, і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по цьому договору.
33. Відповідно до п.1 договору про внесення змін та доповнень №8 від 16.11.2017р. (а.с.47 т.1) визначено, що строк погашення всіх траншів кредиту, наданих Позичальнику в рамках кредитного договору за додатковими угодами №26 від 04.03.2015р., №60 від 22.06.2015р., №61 від 23.06.2015р., №62 від 24.06.2015р., №63 від 25.06.2015р., №64 від 26.06.2015р., №65 від 08.07.2015р., №66 від 09.07.2015р., №67 від 10.07.2015р., №68 від 14.07.2015р., №69 від 15.07.2015р., №70 від 16.07.2015р., №71 від 17.07.2015р., №72 від 20.07.2015р., №73 від 23.07.2015р., №74 від 24.07.2015р., №75 від 27.07.2015р., №76 від 28.07.2015р., №77 від 29.07.2015р., №78 від 30.07.2015р., №79 від 31.07.2015р., №80 від 04.08.2015р., №81 від 05.08.2015р., №82 від 10.08.2015р., №83 від 14.08.2015р., №84 від 17.08.2015р., №85 від 18.08.2015р., №86 від 20.08.2015р., №87 від 26.08.2015р., №89 від 02.09.2015р., №90 від 07.09.2015р., №91 від 08.09.2015р., №92 від 16.09.2015р., №93 від 21.09.2015р., заборгованість по яких на дату укладення цього договору про внесення змін не погашена, встановлюється до 19.09.2018р.
34. Місцевим судом встановлено, що протягом дії означеного договору на підставі заяв Відповідача (а.с.а.с.171-179 т.2, а.с.а.с.1-85 т.3) останньому Позивачем було надано низку траншів кредитних коштів, що підтверджується додатковими угодами до договору про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р. та договорами про внесення змін до додаткових угод (а.с.а.с.48-185 т.1, а.с.а.с.1-84 т.2), які (кредитні кошти) були частково сплачені Відповідачем, що підтверджується меморіальними валютними ордерами, копії яких були надані Позивачем до суду (а.с.а.с.98-170 т.2) та виписками по особових рахунках Відповідача за період з 01.10.2012р. до 15.11.2020р. у гривнях, доларах США та російських рублях, складених за формою №281 (а.с.а.с.86-170 т.3).
35. Враховуючи строки погашення траншів кредитів, наданих Позичальнику в рамках кредитного договору за додатковими угодами та часткову сплату останніх Відповідачем, загальна сума заборгованість за тілом кредиту станом на 16.11.2020 (дата проведення розрахунку позовних вимог) становила 3410000,00 доларів США та 233670,49грн., яка сторонами у справі не заперечується.
Крім того, відповідно до додаткових письмових пояснень Відповідача №248-912 від 12.04.2021р. (а.с.а.с.149-157 т.4), довідки останнього №261-22/84 від 27.01.2021р. (а.с.44 т.3) та вищезазначених виписок по особових рахунках, останнім за період з 19.09.2018р. до 31.12.2018р. було сплачено за договором №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р. - 95929,04 доларів США та 9963,90грн., у 2019р. - 10000,00 доларів США та у 2020р. - 121629,89 доларів США та 13772,67грн. (в загальній сумі 2982285,23грн.), які зараховані в якості сплати процентів за договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р. При цьому, факт здійснення оплати у вказаному періоді на зазначені суми коштів не заперечується Позивачем у справі.
36. Вказані в п.п.25-35 цієї постанови обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не оспорюються.
37. Враховуючи не здійснення Відповідачем погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р., Акціонерне товариство «Сбербанк» звернулось до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з Відповідача 3410000,00 доларів США та 233670,49грн. заборгованості за кредитом, 607804,77 доларів США та 63711,58грн. процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період з 01.02.2019р. до 15.11.2020р., 54087371,91грн. пені, нарахованої за порушення зобов`язань за кредитом, розрахованої за період за період з 11.09.2018р. до 16.11.2020р. та 3064005,60грн. пені, нарахованої за порушення зобов`язань за відсотками за користування кредитними коштами, розрахованої за період з 09.01.2019р. до 16.11.2020р. (щодо процентів у долара США) та за період з 09.01.2019р. до 05.03.2019р. (щодо процентів у гривнях).
38. Відповідач, своєю чергою, звернувся до місцевого суду з клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій на 95% від загально нарахованої суми (а.с.а.с.16-25 т.4).
В обґрунтування означеного клопотання Відповідач зазначив, що:
·           Постановою уряду Російської Федерації від 29.12.2018 №1716-83 «Про заходи з реалізації Указу Президента РФ від 22.10.2018 №592» введено заборону на ввезення до Російської федерації товарів, країною походження або країною відправлення яких є Україна або які переміщуються через територію України, згідно відповідного переліку, до якого у тому числі включено товари за кодом ТН ЗЕД ЭАЕС 8501 – двигуни та генератори електричні. Означений факт негативно вплинув на виконавчу дисципліну, зокрема за договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р., оскільки через ведення означених санкцій підприємство з об`єктивних причин не може самостійно здійснити швидке переорієнтування існуючого запланованого обсягу тягового виробництва на нових замовників;
·           з квітня 2019р. грудень 2020р. Відповідач перебував у стані повного блокування господарської діяльності, що фактично відбулось через арешти рахунків, що унеможливило здійснення виплати заробітної плати працівникам, сплати податків, оплати матеріали для продовження виробничого циклу. Означений факт підтверджується ухвалами Господарського суду Харківської області від 28.12.2019р. у справі №922/3692/19 (а.с.а.с.26-29 т.4) та від 16.04.2020р. у справі №922/760/20 (а.с.а.с.30-33 т.4), а також постановами про накладення арешту на кошти Відповідача у ВП №62702488 від 03.08.2020р. (а.с.а.с.38, 39 т.4) та у ВП №63763980 від 30.11.2020р. (а.с.41 т.4);
·           Постановою Кабінету Міністрів України №83 від 04.03.2015 Державне підприємство «Завод «Електроважмаш» було внесено до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, відтак задоволення позовних вимог в частині повного стягнення надмірних штрафних санкцій фактично призведе до банкрутства підприємства. Своєю чергою, Державне підприємство «Завод «Електроважмаш» внесено до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації у 2017-2020 роках, внаслідок чого стягнення надмірно великих сум штрафних санкцій, значно зменшить вартість підприємства, що в результаті приватизації завдасть збитків державі у вигляді недоотримання коштів при приватизації підприємств;
·           згідно інформацією Державного підприємства «Завод «Електроважмаш», яка викладена у довідці №261-22/191 від 25.02.2021р. (а.с.43 т.4), станом на 24.02.2021р. в останнього існує заборгованість  по заробітній платі у сумі 20,7 млн. грн. та у сумі 22,4 млн. грн. за грудень 2020р. та  січень 2020р. відповідно, заборгованість з виплати остаточного розрахунку звільненим працівникам у сумі 15,6 млн. грн. та заборгованість зі сплати комунальних платежів на загальну суму 43,3 млн. грн.;
·           Державне підприємство «Завод «Електроважмаш» здійснювало виплату належних відсотків за договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р. незалежно від збитковості підприємства. Своєю чергою, додатковою причиною погіршення фінансового стану підприємства, що фактично унеможливило виконання зобов`язань, стало введення карантинних заходів на території України, на підставі чого на підприємстві Відповідача було прийнято наказ №491 від 16.12.2020р. (а.с.а.с.48, 49 т.4), яким внесено змін та доповнення до наказу №427 від 21.10.2021р. (а.с.а.с.46, 47 т.4) про встановлення неповного робочого часу;
·           у зв`язку з визначенням валютою договору про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р. долари США, Відповідач мав повернути кредит, який більше ніж в три рази перевищував суму, яку було отримано при укладені договору, що виникло внаслідок значного підвищення курсу долару США. Означене свідчить про не понесення Позивачем взагалі ніяких збитків через затримку у поверненні кредитних коштів.
39. З огляду на характер та зміст заявлених позовних вимог, розгляд означеного спору місцевим судом здійснювався у світлі приписів, насамперед, регламентуючих кредитні правовідносини, правовідносини з позики, а також загальних норм, що регулюють виконання грошових зобов`язань та інших відповідних нормативно-правових актів, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Своєю чергою, частково задовольняючи клопотання Відповідача про зменшення пені, місцевим судом були застосовані відповідні приписи Цивільного та Господарського кодексів України.

VІ. Оцінка апеляційного суду:
40. За змістом ст.ст.4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України правомірність і обґрунтованість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у Позивача захищуваного суб`єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного Відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) застосованого способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для Позивача, унеможливлює задоволення позову.
41. Сутність розглянутого спору полягає у спонуканні Відповідача до примусового виконання порушених (несплачених та прострочених у виконанні) зобов`язань за кредитом, наданим Позивачем в межах договору про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р., а також процентів за користування кредитними коштами, нарахованими за порушення зобов`язань за означеним договором, та нарахованої на суми означеної заборгованості (як за тілом кредиту так і за процентами) пені.
42. Беручи до уваги правову природу укладеного договору про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням положень Господарського та Цивільного кодексу України, що регулюють кредитні правовідносини, що також передбачає можливість застосування до спірних правовідносин загальних положень про позику.
Застереження Скаржника 2 про принципову неможливість застосування до кредитних правовідносин положень законодавства, що регламентують позику, через різний титул власності грошей, які пережаються позичальнику (за кредитом  –чужі кошти і в користування, тоді як за позикою – власні кошти і у власність) апеляційний судом відхиляються, адже:
- про застосовність норм про позику безпосередньо зазначено в ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України;
-          сама по собі приналежність грошових коштів не впливає на механізм нарахування процентів, адже принциповим є те, що і в кредитних відносинах, і в позиці мова йде про родові речі (гроші), на відміну від індивідуально визначеного майна (як в оренді, на більшу спорідненість якої до кредиту вказував представник Скаржника 2), отримані позичальником, які і виступають базою для нарахування відсотків, що опосередковують оплатність на користь і Позикодавця, і Кредитодавця
Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.
43. Так, враховуючи встановлену ст.204 Цивільного кодексу України та неспростовану в межах цієї справи в порядку ст.215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін, зокрема, права Кредитодавця на отримання процентів та повернення наданого кредиту безпосередньо передбачено ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України.  
44. Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
45. Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
46. Приписами ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, а недодержанням письмової форми договору зумовлює його нікчемність (ст.1055 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст.1056-1 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Апеляційний суд відмічає, що приписи ст.1056-1 Цивільного кодексу України не містять жодних правил, які б передбачали можливість нарахування процентів як плати за користування кредитом за межами строку кредитного договору, навпаки за змістом ч.3 і 4 цієї норми, які відповідно регламентують два можливі типи процентної ставки (фіксовану і змінювану) вказується на її визначення саме в межах строку кредитного договору за допомогою використання законодавцем конструкцій: «фіксована ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору» та «порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору» відповідно.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що положення ч.1 ст.1054 та ст.1056-1 Цивільного кодексу України регламентують проценти як плату за користування кредитом – правомірну поведінку Позичальника в межах строку кредитування.
47. Як встановлено місцевим судом та сторонами в межах апеляційного провадження не оскаржується, Відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі розрахувався за кредитом, наданим банком в межах договору про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р., що свідчить про неналежне виконання ним такого грошового зобов`язання у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України, а сам Відповідач вважає таким, що прострочив виконання такого грошового зобов`язання у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу. 
Означене зумовлює правомірність висновку суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Позивача про стягнення з Акціонерного товариства «Завод «Електроважмаш» заборгованості за кредитом в сумі 3410000,00 доларів США та 233670,49грн.
48. Своєю чергою, з приводу доводів апеляційної скарги Відповідача про безпідставне зарахування місцевим судом сплачених з 19.09.2018р. до 2020р. процентів за користування кредитом в сумі 2982285,23грн. в рахунок погашення заборгованості з пені, судова колегія зазначає:
48.1. Згідно з приписами ст.534 Цивільного кодексу України встановлена така черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням якщо інше не встановлено договором або законом:
1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;
2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;
3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. 
48.2. Своєю чергою, як вірно зазначено Скаржником 1, застосовуючи означену норму права при зарахуванні сплачених останнім з 19.09.2018р. до 2020р. процентів в сумі 2982285,23грн. в рахунок заборгованості з пені, місцевим судом не було враховано, що умовами п.9.4 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №7 від 16.11.2017р.) було встановлено, що кошти, які надійшли в рахунок погашення заборгованості за договором, у тому числі списані в договірному порядку з рахунків Позичальника або третіх осіб, а також перераховані третіми особами, направляються в наступній черговості на:
- погашення заборгованості за простроченими процентами (які нараховані та строк оплати вже настав);
- погашення заборгованості по простроченим комісіям (які нараховані та строк оплати вже настав);
- погашення процентів (що нараховані, строк сплати яких настав та які не є простроченими);
- погашення комісій (що нараховані, сплати яких настав та які не є простроченими);
- погашення простроченої заборгованості за кредитом;
- погашення чергового платежу за кредитом, якщо договором передбачено погашення кредиту частинами відповідно до зменшення ліміту кредитної лінії (строк сплати якого настав та яка не є простроченою;
- погашення пені за прострочення сплати процентів (які нараховані та несплачені Банку);
- погашення пені за прострочення за прострочення повернення кредиту;
- погашення пені за прострочення сплати комісії, передбачених договором;
- погашення штрафів, передбачених договором;
Відтак, сплачені з 19.09.2018р. до 2020р. Відповідачем проценти за користування кредитом в сумі 2982285,23грн., з огляду на висновок суду про безпідставність їх нарахування, повинні бути зараховані саме як погашення заборгованості за кредитом.
48.3. Враховуючи висновок суду апеляційної інстанції про необхідність зарахування сплачених Відповідачем сум (період з 19.09.2018р. до 31.12.2018р. - 95929,04 доларів США та 9963,90грн., у 2019р. - 10000,00 доларів США та у 2020р. - 121629,89 доларів США та 13772,67грн.) саме в рахунок заборгованості за кредитом, наданим банком в межах договору про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р., належна до стягнення сума такої заборгованості становить 3191441,07 доларів США та 209960,92грн., що зумовлює скасування рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог про стягнення з Відповідача 218558,93 доларів США та 23709,57грн. кредиту, а також здійснення перерахунку заявленої до стягнення суми пені, де базою нарахування буде виступати зменшена сума заборгованості за кредитом.
48.4. Апеляційний суд відхиляє зауваження Позивача про неприйнятність такого зарахування в принципі через відсутність відповідної позовної вимоги Відповідача про це та про нездійснення ним правочину з зарахування, оскільки ст.534 Цивільного кодексу та п.9.4. договору стосується саме аспектів виконання грошового зобов`язання, спір щодо якого ініційовано Позивачем. Своєю чергою, для Відповідача в межах цього спору предметом доказування є факт виконання (повністю чи частково) відповідних грошових зобов`язань, а оскільки всі оплати здійснені в межах одного договору (відсутні підстави для застосування  ст.601 Цивільного кодексу України через відсутність іншого за підставою виникнення грошового зобов`язання Позивача перед Відповідачем), то використання терміну «зарахування» в даному випадку  має виключно розрахунковий сенс.  
49. Своєю чергою, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги Позивача в частині стягнення з Відповідача процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період з 01.02.2019р. до 15.11.2020р., судова колегія зазначає наступне:
49.1. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 04.02.2020р. у справі №912/1120/16 та вірно застосованої місцевим судом, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України - такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість, у випадках коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 цього Кодексу. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, тоді як в охоронних правовідносинах права та інтереси Позивача забезпечені ч.2 ст.625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічні правові висновки зазначені як у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020р. у справі №536/1841/15-ц, від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12 та від 31.10.2018р. у справі №161/12771/15-ц, так і в постановах Верховного Суду наведених судом першої інстанції та Відповідачем.
49.2. Апеляційний суд зауважує Скаржнику 2, що в означених постановах Верховного Суду мова йде саме про кредитні правовідносини, при цьому, як вірно зазначено місцевим судом, за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020р. у справі №912/1120/16). 
Як зазначалося в п.46 цієї постанови, положення ст.1056-1 Цивільного кодексу України ніякого іншого правила, яке б зумовлювало б незастосування цих висновків у кредитних правовідносинах та продовження нарахування процентів як плати за правомірне користування кредитом відносно періоду, в якому Позичальник прострочив зобов`язання з повернення з повернення суми кредиту і здійснює неправомірне у розумінні ст.611 цього Кодексу користування коштами.  
49.3. Своєю чергою, зазначений Позивачем висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05.03.2019р. у справі №5017/1987/2012, не спростовує висновків суду щодо припинення права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки у справі №5017/1987/2012 договором була передбачена умова нарахування процентів за підвищеною ставкою саме за неправомірне користування кредитом, що відповідає диспозиції норми, викладеній у ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, тоді як в розглядуваному випадку проценти нараховані Відповідачем за ст.1056-1 цього Кодексу, що також вбачається з п.6.1 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №7 від 16.11.2017р.) - нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно протягом дії цього договору із розрахунку фактичної кількості днів у році, тоді як положення п.6.2 договору про те, що нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі має згоджуватися саме з встановленим у п.6.1 договору строком такого нарахування - щоденно протягом дії цього договору.
49.4. Відтак, оскільки у п.1.4 договору про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р. (в редакції договору про внесення змін та доповнень №7 від 16.11.2017р.) встановлено останній день дії кредитної лінії – 19.09.2018р., місцевим судом правомірно було відмовлено у задоволенні позовних вимог та стягненні процентів за користування кредитними коштами, нарахованими за період з 01.02.2019р. до 15.11.2020р., тобто після закінчення дії кредитної лінії.
Своєю чергою, посилання Скаржника 2 на помилковість, необґрунтованість, неефективність та неузгодженість зазначених вище позицій Верховного Суду через його суб`єктивні міркування не може бути підставою для їх незастосування до спірних правовідносин в силу приписів ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України, тоді як нерелевантність їх застосування до спірних правовідносин останнім доведена не була, а апеляційний суд не наділений повноваженнями відступати від релевантних висновків Верховного Суду.
49.5. Зауваження Позивача на «сприяння» антиконкурентній практиці безоплатного та безстрокового користування кредитними коштами апеляційним судом відхиляються, оскільки:
- вимоги щодо повернення кредиту як правомірні судом задоволені і відповідні кошти мають бути повернуті в порядку примусового виконання судового рішення, що несумісно із безстроковістю користування;
- майнові інтереси Позивача на випадок неправомірної поведінки  Відповідача законодавчо убезпечуються можливістю стягнення неустойки, інфляційної індексації та процентів в порядку ст.625 Цивільного кодексу України, які у сукупності надають достатній інструментарій Банку компенсувати неотримані доходу за процентами як платою за кредитом. Своєю чергою, та обставина, що Позивач не сформулював проценти (за неправомірну поведінку) за ст.625 Цивільного кодексу України у відповідному розмірі для забезпечення такої компенсації на етапі укладання договору (або під час укладання чисельних додаткових угод в період строку його дії), не може бути підставою для «компенсаційного» застосування судом процентів за п. 6.2. договору (як плати за правомірне користування) за період прострочення після 19.09.2018р.
Колегія суддів також відмічає, що чинність положень ст.6.2. договору сама по собі не створює переваг для неї порівняно із законодавчим регулюванням відповідних відносин у розумінні ч.3 ст.6 Цивільного кодексу України.
50. Наслідком відмову суду у задоволенні позовних вимог про стягнення з Відповідача процентів за користування кредитними коштами за договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р., враховуючи викладене у п.49 цієї постанови, є правомірна відмова суду у задоволенні похідних позовних вимог про стягнення нарахованої на ці проценти пені.
51. Відтак, оскільки доводи і вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства «Сбербанк» не підтверджують ухвалення переглядуваного рішення в оскаржуваній частині із порушеннями, які ст.277 Господарського процесуального кодексу України визначені у якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Сбербанк» залишається без задоволення, а переглядуване рішення без змін.
52. Своєю чергою, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги Відповідача щодо стягуваної пені за прострочення сплати заборгованості за тілом кредиту у період з 12.03.2020р. (початок дії карантину на території України) до 16.11.2020р. в контексті встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне:
52.1. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020р. (з усіма відповідними змінами) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020р., установлено з 12.03.2020р. на всій території України карантин.
Своєю чергою, ст.1 Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» №691-IX від 16.06.2020р., який набрав чинності 04.07.2020р., були внесені зміни до розділу IX «Прикінцеві положення» Господарського кодексу України та доповнено п.8 такого змісту: «У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення».
52.2. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Закріплений у наведеній нормі принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі («lex ad praeterian non valet») полягає в тому, що дія їх не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст.58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України №1-зп від 13.05.1997р., №1-рп/99 від 09.02.1999р., №3-рп/2001 від 05.04.2001р. та №6-рп/2012 від 13.03.2012р., закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Відтак, враховуючи також можна виокремити два випадки зворотної дії норм законодавства у часі: 1) коли акт законодавства пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність; 2) якщо законодавець встановлює спеціальні випадки зворотної дії актів законодавства.
52.3. Судова колегія зазначає, що оскільки Законом України №691-IX від 16.06.2020р. скасовано цивільну відповідальність (щодо сплати неустойки, штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) на період дії карантину - тобто передбачено правило зворотної дії в часі положень цього Закону до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, штрафних санкцій з 12.03.2020р. (початок дії карантину) та до сьогодні за прострочення сплати заборгованості за тілом кредиту не нараховуються.
52.4. Висновок суду першої інстанції про застосування Закону України №691-IX від 16.06.2020р. до спірних правовідносин щодо нарахованої пені на тіло кредиту саме з 04.07.2020р. (з дати набрання ним чинності), є безпідставним та свідчить про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги Відповідача у цій частині та зазначає, що належний період стягнення пені, нарахованої на прострочення виконання зобов`язань за кредитом, повинен становити в розглядуваному випадку з 11.09.2018р. до 11.03.2020р., а сума пені складати 44868472,64грн. (розрахована на зменшену відповідно до п.48 цієї постанови суму заборгованості).
53. Своєю чергою, щодо доводів апеляційної скарги Відповідача в частині необхідності зменшення судом розміру штрафних санкцій на 95%, судова колегія зазначає наступне:
53.1. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України суд як орган державної влади управнений діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, право суду при прийнятті рішення на зменшення у виняткових випадках розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, реалізується судом в контексті дотримання ним норм ст.233 Господарського кодексу України та ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, на які посилався місцевий суд, застосовуючи оскаржуване зменшення стягуваної неустойки.
53.2. Означені норми визначають можливість зменшення судом розміру штрафних санкцій (стягуваної неустойки) у двох випадках:
·           (1) коли належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками (ч.1 ст.233 Господарського процесуального кодексу України та ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України);
·           (2) якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин (ч.2 ст. 233 Господарського кодексу України).
При цьому, кожен з таких випадків передбачає врахування різних аспектів: якщо в (1) суд має зважати на ступінь виконання зобов`язань боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, то в (2) законодавство передбачає необхідність врахування інтересів боржника.
53.3. Так, відносно часткового задоволення клопотання Відповідача та зменшення суми штрафних санкцій лише на 50%, апеляційний суд зазначає, що зменшуючи розмір штрафних санкцій за несвоєчасно виконані зобов`язання за договором, місцевий суд виходив з матеріальних інтересів обох сторін, їх фінансового стану та, в тому числі, ступеня вини Відповідача у виникненні спору. При цьому, Відповідачем наразі не доведено, що зменшення штрафу на 50% не відповідає ст.15 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи також, що застосування такого зменшення та визначення його меж є дискреційним правом суду, застосування якого не може ревізуватися в контексті положень ст.277 цього Кодексу за відсутністю відповідних порушень норм матеріального або процесуального права.
Судова колегія зазначає, що зменшення розміру штрафних санкцій за змістом ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України не перебуває виключно в залежності від наявності та розміру збитків Позивача. Окрім того, за загальним правилом ч.1 ст.232 Господарського кодексу України саме розмір можливого стягнення збитків перебуває в залежності від розміру стягнених штрафних санкцій.
53.4. Означений висновок суду апеляційної інстанції зумовлює відхилення доводів апеляційної скарги Скаржника 1 в цій частині та обґрунтованість зменшення місцевим судом суми заявленої до стягнення пені на тіло кредиту до 50% - тобто до 22434236,32грн. (розраховується з суми належної до стягнення пені - 44868472,64грн., розрахованої за період з 11.09.2018р. до 11.03.2020р. на суму зменшеної відповідно до п.48 цієї постанови заборгованості).
54. На підставі викладених в п.п.48, 52, 53 цієї постанови міркувань та неправильного застосуванням місцевим судом норм матеріального права, що призвело до невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду, встановленим обставинам справи, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про скасування рішення Господарського суду Харківської області від 13.04.2021р. у справі №922/4053/20 в частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Сбербанк» про стягнення з Відповідача 218558,93 доларів США та 23709,57грн. заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р., а також 964592,68грн. пені за прострочення повернення заборгованості за тілом кредиту, що зумовлює часткове задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Завод «Електроважмаш».
55. За змістом ст.129 Господарського процесуального кодексу України відмова у задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства «Сбербанк» (п.51 цієї постанови) має наслідком віднесення на рахунок останнього витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, тоді як часткове задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Завод «Електроважмаш» (п.54 цієї постанови) має наслідком перерозподіл судових витрат зі сплати судового збору як за подання позовної заяви так і за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам.
55.1. Судова колегія зазначає, що сума позову в розглядуваному випадку, враховуючи вимоги ч.1 ст.6 Закону України «Про судовий збір» (розраховується за курсом НБУ станом на 11.12.2020р. (день сплати), становить 170248628,50грн., що дорівнює 735700,00грн. судового збору. Своєю чергою, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення 112243905,28грн. (розраховано за курсом НБУ станом на 11.12.2020р. (день сплати судового збору Позивачем), сума судового збору, що підлягає компенсацію Позивачу Відповідачем становить 485042,62грн. (112243905,28 х 735700 / 170248628,5).
55.2. При цьому, оскаржуючи рішення місцевого суду в частині задоволення 27315156,90грн. позовних вимог (розраховано за курсом НБУ станом на 11.12.2020р. (день сплати судового збору Позивачем) Відповідачем повинен був бути сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 177056,60грн. (27315156,9 х 735700 / 170248628,5) х 150%), а отже сума переплати судового збору Відповідачем до суду апеляційної інстанції становить – 437804,90грн. 
Своєю чергою, враховуючи задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Завод «Електроважмаш» частково - в частині стягнення 7124344,21грн. позовних вимог (що фактично становить 26,08% від оскаржуваної ним частини судового рішення), сума судового збору, що підлягає компенсації з Позивача останньому становить 46179,93грн. (7124344,21 х 177056,60 / 27315156,9).
55.3. Апеляційний суд зазначає учасникам справи, що діюче процесуальне законодавство не передбачає вирішення питання про повернення з бюджету надмірно сплаченої суми судового збору з власної ініціативи суду, тоді як питання повернення такого судового збору здійснюється відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013р.

На підставі викладеного, ст.ст.74, 76, 78, 129, 269, 270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сбербанк», м. Київ на рішення Господарського суду Харківської області від 13.04.2021р. (повний текст підписано 23.04.2021р.) у справі №922/4053/20 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Завод «Електроважмаш», м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 13.04.2021р. (повний текст підписано 23.04.2021р.) у справі №922/4053/20 задовольнити частково.

3. Рішення Господарського суду Харківської області від 13.04.2021р. (повний текст підписано 23.04.2021р.) у справі №922/4053/20 скасувати в частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Сбербанк», м. Київ до Акціонерного товариства «Завод «Електроважмаш», м. Харків про стягнення 218558,93 доларів США та 23709,57грн. заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р., та 964592,68грн. пені за прострочення повернення заборгованості за тілом кредиту, у зв`язку з чим викласти п.2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:
« 2. Стягнути з Акціонерного товариства «Завод «Електроважмаш» (61089, м. Харків, пр.Московський 299, ідентифікаційний код 00213121) на користь Акціонерного товариства «Сбербанк» (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ідентифікаційний код 25959784) 3191441,07 доларів США та 209960,92грн. заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/12/ЮО від 01.10.2012р., 22434236,32грн. пені за прострочення повернення заборгованості за тілом кредиту та 485042,62грн. судового збору».

4. В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 13.04.2021р. (повний текст підписано 23.04.2021р.) у справі №922/4053/20 залишити без змін.

5. Стягнути з Акціонерного товариства «Сбербанк» (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ідентифікаційний код 25959784) на користь Акціонерного товариства «Завод «Електроважмаш» (61089, м. Харків, пр. Московський 299, ідентифікаційний код 00213121) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 46179,93грн.

6. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сбербанк», м. Київ, віднести на рахунок останнього.

7. Постанова набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту, з урахуванням порядку подання касаційної скарги, передбаченого п.17.5. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 04.10.2021р. проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено та підписано 08.10.2021р.

Головуючий, суддя-доповідач                                                  Д.О. Попков

Суддя                                                                                              О.В. Стойка  

Суддя                                                                                              С.В. Барбашова  

Надіслано судом до ЄДРСР – 08.10.2021р.