ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року	Львів	Справа № 380/6489/21 пров. № А/857/18744/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Ніколіна В.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року   у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними рішень та зобов`язання до вчинення дій,-

суддя (судді) в суді першої інстанції – Гулик А.Г., 
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Львів, 
дата складання повного тексту рішення – 10 серпня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

20 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив: визнати протиправним рішення від 31 березня 2021 року № 127/7 про відмову у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язати перевести з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач протиправно відмовив йому у переведенні з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», на пенсію за вислугою років, оскільки при визначенні права на пенсію береться до уваги календарна вислуга позивача (19 років), а не пільгова (25 років). Вказує, що відповідно до підпункту «в» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ і членів їх сімей» від 17 липня 1992  року № 393 до вислуги років для призначення пенсії зараховується на пільгових умовах (один місяць служби за півтора місяця до вислуги років), зокрема, час перебування на посадах у підрозділах міліції особливого призначення. Вважає, що період проходження ним служби у кримінальній поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області повинен враховуватися на пільгових умовах для призначення пенсії. Звертає увагу, що враховуючи вищезазначене, має достатній стаж та набув право на призначення пенсії за вислугу років.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 31 березня 2021 року № 127/7 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що можливість пільгового обчислення періоду проходження служби у поліції є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу, така можливість передбачена Порядком № 393, який підлягає застосуванню у цьому випадку.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що в оскаржуваному рішенні не вказано час з якого зобов`язано перевести позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років. Вказує, що формування грошового забезпечення, з якого проводиться призначення (перерахунок) пенсій військовослужбовцям силових відомств, не входить до компетенції Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, оскільки згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року  № 3-1, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважені структурні підрозділи, зокрема,  Міністерства внутрішніх справ України. Зазначає, що при призначенні позивачу пенсії враховувалась його календарна вислуга років 19 років 09 місяців 21 день, а не пільгова 05 років 03 місяці 15 дні, тому підстави для призначення пенсії за вислугу років відсутні. Звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, висловлену в постановах від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 161/4876/17, від 22 січня 2019 року у справі № 295/10742/16-а.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржуване рішення  є законним та обгрунтованим, не суперечить положенням Порядку 3-1, позаяк відповідно до п. 4 цього Порядку заява про переведення на інший вид пенсії подається заявником безпосередньо до пенсійного органу, який призначив пенсію. Вважає,   що висновок суду першої інстанції про те, що наявна в позивача пільгова вислуга надає право позивачу на пенсію за вислугою років відповідає ст. 12, 17-1 Закону № 2262 та Постанови № 393 та ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а. 
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України   «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Згідно з витягом з наказу Головного Управління Національної поліції у Черкаській області від 02 вересня 2016 року № 143 о/с позивача звільнено зі служби в поліції, вислуга років на день звільнення складає: календарна – 19 років 09 місяців 21 день, пільгова – 23 роки 06 місяців 19 днів, стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років 19 років 09 місяців 21 день (а.с.9).
Відповідно до розрахунку вислуги років на пенсію працівника поліції вислуга років позивача становить: календарна - 19 років 09 місяців 21 день, пільгова – 05 років 03 місяці 15 днів, загальна 25 років 01 місяць 06 днів (а.с.10)
24 березня 2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років (а.с.5).
Рішенням від 31 березня 2021 року  № 127/7 позивачу відмовлено у переході з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Вказана відмова обґрунтована тим, що відповідно до підпункту «а» статті 12 Закону № 2262 пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у       пунктах «б»-«д», «ж» статті 12 цього Закону незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби  з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше. Оскільки вислуга років позивача станом на 02 вересня 2016 року у календарному обчисленні становила 19 років 09 місяців та 21 день, тому відсутні підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до статті 2 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  (далі – Закон № 2262-XII) передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Згідно із пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.
Частиною 4 статті 17 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.
Відповідно до статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначених вимог Закону № 2262-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі – Постанова № 393).
Згідно із підпунктом «а» пункту 3 Постанови № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в   абзаці першому пункту 1     вказаної постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця перебування на посадах у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14 листопада 2007 року № 431 затверджено «Перелік посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби», до якого входить посада «старший оперуповноважений», на якій працював позивач.
Колегія суддів зазначає, шо статтею 17 Закону № 2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України.
Отже, Законом № 2262-ХІІ передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.
Постановою № 393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років. Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.
Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-ХІІ. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Вищезазначене узгоджується із правовою позицією  Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 750/9775/16-а.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону № 2262-ХІІ частині призначення пенсії за вислугу років, враховуючи пільгове нарахування стажу, вважав за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17. Суд зазначив про необґрунтованість висновку суду апеляційної інстанції про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Отже, доводи апеляційної скарги про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, а також посилання на практику Верховного Суду, викладену у постановах  від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17 та  від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17 є безпідставними.
З матеріалів справи слідує, що майор поліції ОСОБА_1 проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області та був звільнений зі служби на підставі наказу Головного Управління Національної поліції у Черкаській області від 02 вересня 2016 року № 143 о/с.
Загальна вислуга років позивача для призначення пенсії з урахуванням пільгової вислуги років на день звільнення перевищує 22 календарні роки та 6 місяців і становить 25 років 01 місяць 06 днів (а.с.10).
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відмова відповідача у переведенні позивача з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на пенсію за вислугою років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», викладена у рішенні від 31 березня 2021 року № 127/7, є протиправною.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести позивача з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ  на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12  Закону № 2262-ХІІ, колегія суддів зазначає наступне.  
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України № 1522 від 02 листопада 2006 року «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 30 січня 2007 року (далі – Порядок № 3-1).
Відповідно до п. 4 Порядку № 3-1 Заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності – його законним представником за місцем його проживання. 
Як слідує з матеріалів справи, у заяві від 24 березня 2021 року позивач просив відповідача перевести його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років. 
Колегія суддів зазначає, що посилання скаржника на те, що оскаржуване рішення суперечить положенням Порядку № 3-1 є безпідставними, оскільки відповідно до п. 4 Порядку № 3-1 заява про переведення на інший вид пенсії подається заявником безпосередньо до пенсійного органу, який призначив пенсію.
Згідно з п. 18 Порядку № 3-1, рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.
Відповідно до  ст. 45 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.  Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. 
Оскільки, позивач із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років звернувся до пенсійного органу 24 березня 2021 року, нарахування та виплата такої пенсії повинна проводитись з дня звернення із відповідною заявою, тобто з 24 березня 2021 року.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що з метою ефективного захисту порушеного права позивача слід вийти за межі позовних вимог та зобов`язати  відповідача з 24 березня 2021 року перевести позивача з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ  на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно із п. 4 ч. 1  ст. 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта  статті 317 КАС України).
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни резолютивної частини рішення суду, з урахуванням висновків та обставин встановлених вище.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду 10 серпня 2021 року   у справі № 380/6489/21  змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини цього рішення у такій редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області з 24 березня 2021 року перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
 Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 01 грудня 2021 року.