КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 759/15337/17 Апеляційне провадження № 22-ц/824/9294/2021	Головуючий у суді першої інстанції - Ул`яновська О.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
22 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                         Нежура В.А.,
судді                                              Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,
секретар                                        Рудик О.Л.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Святошинської районної до Святошинської районної державної адміністрації, Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У жовтні 2017 р. позивач звернулася з позовними вимогами про визнання за нею та її неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 , ОСОБА_5 права користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 , взяття на реєстраційний облік, визнання позивача наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 22.04.2014 дід та баба чоловіка позивача отримали ордер на квартиру в новобудові за адресою: АДРЕСА_2 . На пропозицію останніх чоловік позивача погодився знятись з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , де вони проживали разом з позивачем та дітьми, переїхати разом з родиною на постійне місце проживання до нової квартири, виконавши ремонтні роботи за власні грошові кошти. Після закінчення ремонтних робіт, кошти на які надавали батьки позивача, родина переїхала на постійне місце проживання до вказаної квартири, знявшись за попереднім місцем реєстрації для подальшої реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . 
З липня 2014 року позивач неодноразово просила чоловіка зареєструвати її та дітей за вказаною адресою, проте отримувала відмову. З 01.09.2014 син позивача захворів, для оформлення інвалідності необхідна реєстрація місця проживання, яку позивач не мала. Чоловік та свекруха відмовились надати згоду позивачу та дітям на реєстрацію місця проживання. З травня 2015 року чоловік позивача залишив родину та у квартирі не з`являється. Позивач сплачує комунальні послуги, несе витрати на утримання прибудинкової території. Особовий рахунок значиться відкритим за дідом чоловіка. Зареєстровані у вказаній квартирі особи ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , за місцем реєстрації не проживають. 
На момент звернення до суду з позовом у квартирі без реєстрації проживає позивач та неповнолітні діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки власники квартири у добровільному порядку не надають згоди на реєстрацію позивача, тому спір підлягає вирішенню у судовому порядку (т. 1 а.с. 3-5).
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.11.2019 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Святошинської районної державної адміністрації в м. Києві, Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права користування жилим приміщенням відмовлено                                (т. 1 а.с. 186-187зв.).
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує, що спірна квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , не приватизована, перебуває удержавній власності, тому коло відповідачів нею було визначено вірно. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер наймач житлового приміщення ОСОБА_7 , і саме з ним було укладено договір найму житлового приміщення. Однак, після його смерті, договір найму житлового приміщення з іншими повнолітніми зареєстрованими членами сім`ї померлого не укладався (т. 2 а.с. 3-7).
Відзиву від учасників справи не надходило.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, позивач разом зі своїми дітьми, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 проживала з ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_3 .
23.08.2006 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, у період якого народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7, 8-9).
Відповідно до витягу з розпорядження Шевченківської РДА в м. Києві від 08.05.2013 ОСОБА_7 , ОСОБА_2 як громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, надано для постійного проживання квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_4 , жилою площею 21,39 кв.м (т. 1 а.с. 72-73).
На квартирному обліку в Деснянській районній в м. Києві державній адміністрації залишено: дочку ОСОБА_3 , онука ОСОБА_6 , дружину онука ОСОБА_1 , правнука ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 39, 72-73).
22.04.2014 ОСОБА_7 з сім`єю у складі двох осіб ( ОСОБА_2 ) видано ордер № 05489 серії Б на право зайняття жилого приміщення, площею 21,39 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.71).
Відповідно до довідки форми № 3 від 19.02.2015 у вказаній квартирі є зареєстрованими ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Особистий рахунок значиться за       ОСОБА_7 (а.с. 41).
Відповідно до акту від 20.09.2017, 02.02.2018 встановлено, що позивач разом зі своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають за адресою АДРЕСА_4 з 01.06.2016 по даний час. ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 у вказаній квартирі з 01.06.2016 не проживають           (т. 1 а.с. 36-38, 53-56).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер (т. 1 а.с. 127).
Відповідно до частин 1 та 2 статті 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР).
Згідно із пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», судам роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.
Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача     (ч. 1 та 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11.07.2012 у справі № 6-60цс12 і підстав для відступлення від цієї правової позиції немає.
Отже, позивач вселилась з дітьми до спірної квартири за згодою наймача і ці обставини не спростовувались ні відповідачами ні третіми особами. 
До обов`язків по веденню спільного господарства, зокрема, ст. 66 ЖК УРСР відносить плату за користування житловим приміщенням та плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова та інші послуги).
Звертаючись до суду з позовом про визнання права користування спірною квартирою, позивач посилалася на те, що її чоловік  ОСОБА_6 є членом сім`ї наймача житла ОСОБА_7 , а вона є членом сім`ї наймача як дружина його сина та мати ОСОБА_5 .
З матеріалів справи вбачається, що у 2014 році, після завершення ремонтних робіт, кошти на який було надано матір`ю ОСОБА_1 - ОСОБА_9 , родина переїхала на постійне місце проживання до нової квартири АДРЕСА_1 , знявшись із місця реєстрації АДРЕСА_3 з бажанням в подальшому зареєструватись за адресою місцезнаходження нової квартири. З того часу ОСОБА_1 сама сплачує комунальні послуги, несе одноособово витрати на утримання прибудинкової території. Зареєстровані у вказаній квартирі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 за місцем реєстрації не проживають.
Факт того, що, позивач з дітьми знялась з місця реєстрації за квартирою по АДРЕСА_5 для подальшої реєстрації до квартири АДРЕСА_1 , підтверджується записом з картки прописки та адресним листком вибуття (т. 2 а.с. 8, 12). 
Третіми особами: ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (колишні члени її сім`ї) було подано заяви про участь у справі, однак вимог щодо виселення ОСОБА_1 із спірної квартири ними не заявлялось, тому по суті ними було визнано обставини, на які посилалась позивач у своєму позові, а саме її вселення разом з дітьми у 2014 році до квартири АДРЕСА_1 та проживання до даного часу за згодою наймача ОСОБА_7 і його дружини      ОСОБА_2 .
Таким чином, висновки суду першої інстанції про відсутність перешкод позивачу у користуванні житловим приміщенням є хибними, оскільки         ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як особами які на даний час володіють правом користування житловою площею у спірній квартирі, не надається згода на реєстрацію позивачки разом з дітьми у квартирі, тим самим заперечують проти визнання за нею такого права, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Посилання суду першої інстанції на те, що позивачем пред`явлено позов до Святошинської РДА в м. Києві, КМР, у той час, як зазначає позивач, що порушене право виникло через діяння третіх осіб, якими чиняться перешкоди та не надається згода реєстрацію за місцем проживання, що свідчить про пред`явлення позову до неналежного відповідача є помилковим, з огляду на наступне.
Як вірно встановлено рішенням суду, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер наймач житлового приміщення ОСОБА_7 . Саме з ОСОБА_7 було укладено договір найму житлового приміщення. Після його смерті договір найму житлового приміщення з іншими повнолітніми зареєстрованими членами сім`ї померлого не укладався.
Спірна квартира за адресою: АДРЕСА_4 не приватизована, перебуває у державній власності, тому коло відповідачів позивачем було визначено вірно.
Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг)документи, що підтверджують право на проживання в житлі, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про взяття ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на реєстрацію за місцем проживання.
Щодо вимоги позивача про визнання її наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення, то така вимога, у відповідності до ст. 106 ЖК УРСР, є передчасною.
Відповідно до ст. 106 ЖК УРСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.
Після реєстрації у спірній квартирі, тобто офіційного підтвердження на право користування житловою прощею, позивач вправі звернутись до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації із вимогою про укладання з нею договору найму, як наймачем вказаної квартири.
Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині визнання за позивачем права користування квартирою АДРЕСА_1 підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в цій частині, в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 особами, які мають право користуватися житлом в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення такого змісту.
Позов задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 та її неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право користування приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складений 11 жовтня 2021 року.
 
Суддя-доповідач                                                                                  В.А. Нежура
 
Судді                                                                                            Р.В. Березовенко
 
                                                                                                       О.Ф. Лапчевська