ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/2348/20                                        Головуючий суддя І інстанції Бєссонова Т. Д.
Провадження № 33/818/300/21                                Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       03 листопада 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою 
ОСОБА_1 , 1956 року народження, громадянин України, мешканець м. Ізюм Харківської області,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягненняу виді штрафу у розмірі 340 грн.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.
       Постановою встановлено, що 30 червня 2020 року о 17 годині 15 хвилин на вул. Чумацькій біля буд. 11 в м. Ізюмі Харківської області, керуючи автомобілем «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення проїжджої частини та скоїв зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21114», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку. Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Правопорушник ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.4 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

       В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив постанову судді Ізюмського районного суду Харківської області від 16 березня 2020 року скасувати, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Посилається на те, що він не порушував вимог Правил дорожнього руху України. Зазначає, що в протоколі зафіксовані відомості, які не відповідають дійсності, оскільки висновки працівників поліції є помилковими. Вказує, що він перед маневром повороту зупинив свій транспортний засіб таким чином, що у транспортних засобів, що рухались назустріч була можливість безпечно проїхати. Вважає, що пояснення свідка суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги. Вважає, що відеозапис, який наявний в матеріалах справи є неналежним доказом. Вказує, що іншою постановою суду потерпілий визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за цією ж подією. Також в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив розглянути її без його участі.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явилась, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.
03.11.2021 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , в якому він просив розглянути його апеляційну скаргу без його участі, у зв`язку із неможливістю бути присутнім у судовому засіданні.
Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268 та 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 без його участі в межах поданої ним апеляційної скарги та за наявними у справі відомостями.
В судове засідання в суд апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 повідомлений. Під час отримання телефонограми про час та місце розгляду справи повідомив, що не має можливості з`явитись до суду апеляційної інстанції та просив розглянути апеляційну скаргу без його участі.
Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 269 та 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 без участі потерпілого ОСОБА_2 . 

       Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні. 
Як вбачається з відомостей, що є наявними в матеріалах справі, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 щодо порушення Правил дорожнього руху України.
       Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.
       Визнаючи ОСОБА_1 винним суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, відомості схеми місця ДТП, пояснення іншого учасника ДТП ОСОБА_2 , відомості пояснень працівника поліції, а також на наявний в матеріалах справи відеозапис.
       Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 2), ОСОБА_1 керував автомобілем, перед поворотом ліворуч по вул. Чумацькій, б. 11не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїжджій частині та скоїв зіткнення з іншим автомобілем, який рухався у зустрічному напрямку. Автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
       З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі, а також письмові пояснення.
       Крім того, працівником поліції на місці події була складена схема місця ДТП, яку беззаперечно підписали учасники дорожньо-транспортної пригоди.
       Слід взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення та схема місця ДТП складені уповноваженими державою особами і дії службових осіб що їх складали, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, а саме останній не звертався із скаргою до керівництва працівників поліції щодо проведення службової перевірки стосовно законності їх дій, не звертався з позовом до суду у порядку, передбаченому КАС України, не звертався до правоохоронних органів, у порядку, передбаченому КПК України. 
Відсутність будь-яких дій, спрямованих на оскарження дій працівників поліції під час складення протоколу, свідчить про необґрунтованість його тверджень щодо порушення вимог чинного законодавства працівниками поліції під час складення протоколу, а тому суд ставить до таких доводів критично.
Поряд з цим, відповідно до пояснень потерпілого ОСОБА_3 , які він надавав в суді першої інстанції вбачається, що він керував автомобілем по вул.. Чумацькій в м. Ізюмі. Біля буд. 11, приблизно за 50 метрів до зіткнення він побачив перед собою автомобіль під керування ОСОБА_1 , який виїхав із зустрічної смуги руху та різко розвертаючись ліворуч, виїхав на смугу його руху. Після цього він здійснив екстрене гальмування, але уникнути зіткнення не вдалось.
Суд апеляційної інстанції вважає, що такі пояснення заслуговують на увагу, оскільки узгоджуються з відомостями, які містяться на відеозаписі, який міститься в матеріалах справи (арк. 13).
       Відповідно до відомостей цього відеозапису вбачається, що запис здійснюється на відео реєстратор автомобіля, який рухався безпосередньо за автомобілем потерпілого. Також вбачається, що по зустрічній смузі рухається автомобіль ВААЗ під керуванням ОСОБА_1 , який безпосередньо перед автомобілем під керуванням ОСОБА_2 почав здійснювати маневр повороту ліворуч, виїжджаючи на смугу руху автомобіля під керуванням ОСОБА_2 . Останній застосував екстрене гальмування і відбулось зіткнення.
       Відповідно до відомостей схеми місця ДТП (арк. 3) вбачається, що зіткнення відбулось саме на смузі руху автомобіля під керуванням ОСОБА_2 . Також вбачається, що ОСОБА_2 застосовував екстрене гальмування, про що свідчить неявний гальмівний шлях.
       З огляду на вищенаведені обставини, вочевидь неможна погодитись з доводами ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому його апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність саме в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
       Таким чином, доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які в своїй сукупності свідчать про порушення ОСОБА_1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.
       Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. 
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ – є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків процесуальних порушень, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.
Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Поряд з цим апелянт посилається на те, що відеозапис, який міститься в матеріалах справи є неналежним доказом.
Проте, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, показаннями технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до відповідальності, або свідками.
З відомостей відеозапису вбачається, що свідок, який керував автомобілем, з якого здійснювався запис, після зіткнення автомобілів запропонував потерпілому ОСОБА_2 записати його номер телефону для отримання відеозапису.
Крім того, з відомостей відеозапису об`єктивно вбачається, що на ньому зафіксована саме та пригода, яка зафіксована в протоколі про адміністративне правопорушення та на цьому відеозаписі зафіксовані автомобілі саме під керуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Отже, відеозапис, який міститься в матеріалах справи стосується саме події ДТП, яка зафіксована в протоколі, а тому твердження апелянта щодо недопустимості цього відеозапису є необґрунтованими.
Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2 іншою постановою визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП щодо обставин, які зазначені у оскаржуваній постанові, однак копію відповідної постанови, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції не надав.
Поряд з цим, посилання апелянта на те, що стосовно іншого учасника ДТП – ОСОБА_2 , винесено постанову щодо притягнення його до відповідальності за ст. 124 КУпАП будь-яким чином не спростовують його винуватість, а тому суд ставиться критично до таких доводів.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 10.4 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст. 124 КУпАП до відповідальності, а тому посилання ОСОБА_1 на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 вересня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, – залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя                                                                С.К. Шабельніков