ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року	Львів	Справа № 460/7727/21 пров. № А/857/18403/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Ніколіна В.В., Пліша М.А.,
за участю секретаря судових засідань –                     Михальської М.Р., 
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області та Державної податкової служби України на додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року (головуючий суддя: Друзенко Н.В., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Блок-Маркет» до Головного управління ДПС у Рівненській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинення певних дій,-
встановив:
товариство з обмеженою відповідальністю «Блок-Маркет», 15.06.2021 звернулося з позовом до суду, в якому просило:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС у Рівненській області про відмову в реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних від 31.05.2021 № 2712609/40337433, № 2712611/40337433, № 2712606/40337433, № 2712613/40337433, № 2712592/40337433, № 2712604/40337433, № 2712622/40337433, № 2712598/40337433, № 2712599/40337433, № 2712627/40337433, № 2712601/40337433.
- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛОК МАРКЕТ» № 97 від 04.08.2020, № 98 від 04.08.2020, № 99 від 04.08.2020, № 102 від 05.08.2020, № 103 від 05.08.2020, № 104 від 05.08.2020, №105 від 07.08.2020, № 108 від 12.08.2020, № 111 від 12.08.2020, № 113 від 12.08.2020, № 114 від 12.08.2020 та № 115 від 12.08.2020  у день їх подання на реєстрацію. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року, яке залишено постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021 без змін, позов задоволено.
Позивачем, 17.08.2021 надіслано на адресу суду першої інстанції заяву про винесення додаткового рішення та стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.
Додатковим рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року заяву про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Блок-Маркет» судові витрати по сплаті витрат на правничу допомогу, а саме: в сумі    2500,00 грн. - за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Рівненській області     та в сумі 2500,00 грн - за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної податкової служби України.
З цим судовим рішенням суду першої інстанції не погодилися відповідачі та оскаржили його в апеляційному порядку. Вважають, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати в частині задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Блок-Маркет» про стягнення судових витрат по сплаті витрат на правничу допомогу.
Представник відповідача Головного управління ДПС у Рівненській області Шеремета В.О. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу задовольнити, а судове рішення скасувати.
Представник позивача та Державної податкової служби України у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, їх участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок вартості витрат на правову допомогу не є співмірним ні з часом, витраченим адвокатом на супроводження справи, ні з самою    складністю справи, а тому на користь позивача необхідно стягнути витрати на правову допомогу, обґрунтована сума яких складає 5000 грн (50% від заявленого).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Головного управління ДПС у Рівненській області, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.
Відповідно до ч. 1    ст. 132 КАС України    судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. ч. 1, 2    ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 3    ст. 134 КАС України    передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4    ст. 134 КАС України).
Відповідно до ч. ч. 1, 7    ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього    Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно ч. 9    ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до    закону    досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що на підтвердження витрат на правничу допомогу подано, зокрема: копію договору про надання правової допомоги № 2    від 25.05.2021, два платіжних доручення на загальну суму 10000 грн. та акт приймання-передачі наданих послуг від 16.08.2021, за яким адвокатом надано    такі послуги, як підготовка та подання до суду позову    10 годин включно з аналізом законодавства, судової практики та виготовлення копій (з розрахунку 1 година    1000 грн.), разом 10000 грн.
Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів, не відповідає критеріям співмірності, визначених ч. 5    ст. 134 КАС України.
Відповідно до ч. 2    ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України,    суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Згідно    ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Враховуючи вищенаведене, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, а розглядувана справа є незначної складності і розглядалася за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що заяву про стягнення витрат на правничу допомогу необхідно задовольнити частково та стягнути на користь позивача з відповідачів по 2500 грн.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління ДПС у Рівненській області та Державної податкової служби України не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, додаткове рішення суду без змін. 
Керуючись ст. ст. 310, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –-
постановив:
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області та Державної податкової служби України залишити без задоволення, а додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року у справі № 460/7727/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш  	
У зв`язку із перебуванням судді-доповідача Гінди О.М. в період з 22.11.2021 по 25.11.2021 у відрядженні,, згідно наказу № 636/к/тм від 11.11.2021 та судді Ніколіна В.В. в період з 22.11.2021 по 26.11.2021 на підвищенні кваліфікації, згідно наказу № 641/к/тм від 15.11.2021, повний текст постанови складено у строк встановлений ч. 3 ст. 243 КАС України, однак підписаний повним складом колегії суддів 29.11.2021.