УХВАЛА
18 жовтня 2021 року 
м. Київ
Справа №  454/1670/17 
Суддя Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду                                                                 Огороднік К.М.

перевіривши касаційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича з доданими до неї матеріалами
на рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2021 року
та на постанову  Західного апеляційного  господарського суду від  14.06.2021 року

у справі   № 454/1670/17
за позовом: Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича 
до відповідача-1: Львівської місцевої прокуратури №1 (змінене найменування Галицька окружна прокуратура міста Львова Львівської області)
до відповідача-2: Держави України в особі Державної казначейської служби України
про стягнення 1000000,00 грн. моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
У липні 2017 року Фермерське господарство «Бурка Валерій Володимирович» звернулося до суду з позовом до Львівської місцевої прокуратури № 1, держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року у задоволенні позову ФГ «Бурка В. В.» відмовлено.
Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року апеляційну скаргу ФГ «Бурка В. В.» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
У січні 2018 року ФГ «Бурка В. В.» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 року касаційну скаргу фермерського господарства «Бурка Віталій Володимирович» задоволено частково. Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року скасовано. Провадження у справі за позовом фермерського господарства «Бурка Віталій Володимирович» до Львівської місцевої прокуратури № 1 та держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди закрито. 

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.07.2020 року клопотання фермерського господарства «Бурка Віталій Володимирович» про направлення справи за встановленою юрисдикцією задоволено. Справу № 454/1670/17 за позовом фермерського господарства «Бурка Віталій Володимирович» до Львівської місцевої прокуратури № 1, держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди передано для продовження розгляду до Господарського суду Львівської області.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.02.2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Постановою Західного апеляційного  господарського суду від  14.06.2021 року апеляційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича за №77 від 06.03.2021 року (вх. № 01-05/1051/21 від 25.03.2021 року) залишено без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 15.02.2021 року у справі №454/1670/17 без змін.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича (надіслана 02.09.2021 року, що підтверджується конвертом з штрихкодом 8003300228443) на постанову  Західного апеляційного  господарського суду від  14.06.2021 року у справі         № 454/1670/17, в якій просить суд  поновити строк на касаційне оскарження; скасувати оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанції; закрити провадження у справі к зв`язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства; стягнути з Держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, Львівської місцевої прокуратури №1 на користь Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича 1 000 000 грн. моральної шкоди.

Перевіривши касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами, суддею-доповідачем встановлено, що вона не відповідає вимогам ст.ст. 287-291 ГПК України, з огляду на таке. 

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Суд, звертає увагу скаржника, що саме за клопотанням фермерського господарства «Бурка Віталій Володимирович» справу № 454/1670/17 за позовом фермерського господарства «Бурка Віталій Володимирович» до Львівської місцевої прокуратури № 1, держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди було передано для продовження розгляду до Господарського суду Львівської області.

Однак, звертаючись до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду скаржник просить зокрема  закрити провадження у справі к зв`язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства та водночас стягнути з Держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, Львівської місцевої прокуратури №1 на користь Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича 1 000 000 грн. моральної шкоди.
Отже скаржником не конкретизовано вимог, які б відповідали положенням статті 308 Господарського процесуального кодексу України.
Для усунення недоліків касаційної скарги Фермерському господарству Бурки Віталія Володимировича необхідно уточнити касаційні вимоги у відповідності до положень статті 308 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно із положеннями статті 298 частини 2 цього Кодексу у разі доповнення чи зміни касаційної скарги особа, яка подала касаційну скаргу, повинна подати докази надіслання копій відповідних доповнень чи змін до касаційної скарги іншим учасникам справи; в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.
Статтею 291 вказаного кодексу визначено, що особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.
Усунувши недоліки заявнику касаційної скарги необхідно надати Касаційному господарському суду у складі Верховного Суду (01016, м. Київ, вул. О. Копиленка, 6) докази надіслання копій відповідних змін до касаційної скарги іншим учасникам справи листом з описом вкладення.
Крім того, 08.02.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020 № 460-ІХ, згідно з яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження судових рішень.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Подана касаційна скарга Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича не відповідає вимогам статті 290 ГПК України з огляду на наступне.
Підставою для перегляду у касаційному порядку оскаржуваних судових рішень скаржник зазначає, що скарга подається на підставі  п.3 частини другої ст. 287 ГПК України у зв`язку з  відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Відповідно до положень абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема в таких випадках, на які посилається скаржник та передбачені пунктами цієї норми:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою ст. 310 цього Кодексу. 
Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати; правовідносини, до яких ця норма повинна застосовуватись; який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає його неправильність.
Скаржник повинен розуміти, що призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, формування обґрунтованої правової позиції стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу "правової визначеності", що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини") умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).
Зважаючи на наведене скаржник повинен усвідомлювати, що зазначення будь-яких із визначених пунктами 1-4 частини другої статті 287 ГПК України випадків потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, так як в іншому разі буде порушено принцип "правової визначеності". 
Проте подана касаційна скарга хоч і містить посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також посилання на відсутність правового висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, однак не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, оскільки не містить належного обґрунтування передбачених частиною  третьою статті 287 ГПК України підстав касаційного оскарження, зокрема:
пункт 3 - зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
Оскільки у касаційній скарзі скаржником не зазначено передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав) подання цієї скарги, відповідно до частини другої статті 292 ГПК України її слід залишити без руху.
Відповідно до частин 2, 5 ст. 292 та ст. 174 ГПК України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 290 цього Кодексу, така скарга залишається без руху, про що суддею-доповідачем постановляється відповідна ухвала із зазначенням строку на усунення скаржником недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху. 
З огляду на викладене, касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі   ч. 2 статті 292 ГПК України.
Керуючись статтями 174, 234, 235,  290,  292 ГПК України,  Верховний Суд,   - 

У Х В А Л И В:
1.Касаційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича  на рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2021 року та на постанову  Західного апеляційного  господарського суду від  14.06.2021 року у справі   № 454/1670/17 - залишити без руху.
2.Надати Фермерському господарству  Бурки Віталія Володимировича  строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме: уточнити касаційні вимоги та надати Касаційному господарському суду у складі Верховного Суду (01016, м. Київ, вул. О. Копиленка, 6)  докази надіслання копій відповідних змін до касаційної скарги іншим учасникам справи листом з описом вкладення; виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України та зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
3.Роз`яснити скаржнику, що невиконання вимог цієї ухвали є підставою для повернення касаційної скарги. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя Касаційного господарського суду 
у складі Верховного Суду                                                                    Огороднік К.М.