ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 737/615/21                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Коренькова А.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б., 
суддів:                              Грибан І.О., 
Єгорової Н.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 28 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського ВР ПП Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області Міщенко Вячеслава Миколайовича, Головного управління національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:
До Куликівського районного суду Чернігівської області звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до поліцейського ВР ПП Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області Міщенко Вячеслава Миколайовича, Головного управління національної поліції в Чернігівській області, в якому просив:
- скасувати постанову поліцейського ВРПП Ніжинського РВП Міщенко В.В. серії БАВ №415887 від 22 серпня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та стягнути судові витрати.
Позивач в обґрунтування позову зазначив, що 22 серпня 2021 року, позивач керував транспортним засобом Фольксваген Гольф днз НОМЕР_1 та був зупинений поліцейським ВРПП Ніжинського РВП Міщенко В.В. (далі - відповідач 1), який не пояснюючи причини зупинки почав вимагати пред`явити посвідчення водія. Враховуючи, що поліцейський зупинив його безпідставно, тому не мав права вимагати пред`явити документи. Вважає, що постанова складена на нього безпідставно за відсутності будь-яких доказів його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вказує, що відповідач 1 не виносив постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, що також свідчить про незаконність винесення на нього оскаржуваної постанови. Отже, оскільки правил дорожнього руху позивач не порушував та будь-які докази на підтвердження вказаних обставин відсутні, позивач стверджує про відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, в порядку ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 28 вересня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою та посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги адміністративного позову в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує доводи аналогічні викладеним у позовній заяві та разом з цим наголошує, що суд першої інстанції неправильно надав правому оцінку спірним правовідносинам, оскільки підставою прийняття оскаржуваної постанови було те, що він керував транспортним засобом без посвідчення водія. При цьому, позивач звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази та підставу для зупинки.
За наведених обставин, позивач стверджує, що оскаржуване судове рішення не відповідає обставинам справи, нормам чинного законодавства та наявним у справі доказам.
Відзивів на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Учасники судового процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, явку уповноважених представників до суду не забезпечили та причини неявки суду не повідомили.
За наведених обставин та керуючись положеннями ст. 313 КАС України колегія суддів дійшла висновку, що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розгляду справи та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України вирішила розглянути дану справу у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з наявної у матеріалах справи оскаржуваної постанови складеної поліцейським ВР ПП Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області Міщенком В.М. відносно ОСОБА_1 , 22.08.2021 року, о 21 год. 40 хв. в с. Вертіївка по вул. Миру, 2, керував транспортним засобом Фольксваген Гольф, днз НОМЕР_1 не мав при собі посвідчення водія, чим порушив п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху і вчинив адміністративне правопорушення. Таким чином, у вказаній постанові зазначено, що водій ТЗ марки Фольксваген Гольф з номерним знаком НОМЕР_1 допустив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП у зв`язку з чим, останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.
Не погоджуючись з прийнятим суб`єктом владних повноважень рішенням про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт складання на позивача 22.08.2021 року протоколу за адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не заперечується сторонами, а тому відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України не підлягає доказуванню судом. Факт складання на позивача 22 серпня 2021 року протоколу про адміністративне правопорушення повністю узгоджується з позицією відповідача про те, що підставою для зупинки транспортного засобу була перевірка інформації про перебування позивача в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, у зв`язку з чим вимога поліцейського до позивача пред`явити документи для перевірки в повній мірі відповідала положенням Закону України «Про національну поліцію» та Кодексу України про адміністративні правопорушення. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт порушення позивачем та правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності доведена.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».
Згідно пункту 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно пункту 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Відповідно до пункту 2.1 (а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
Статтею 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За приписами частини 1 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Проте, пунктом 2 частини 1 статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
Пунктами 1, 3 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо.
Частиною другою цієї ж статті передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Колегія суддів звертає увагу, що перелік підстав для зупинки транспортного засобу наведений у статті 35 вищезазначеного Закону є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що згідно з пункту 1 статті 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з приписами частини 1 статті 72 та статті 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Суд першої інстанції зазначив, що на позивача 22 серпня 2021 року було складено крім оскаржуваної постанови, також протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
З рапортів вбачається, що будучи на патрулюванні поліцейським надійшла інформація «від небайдужих громадян», що водій транспортного засобу Фольксваген Гольф, днз НОМЕР_1 , може перебувати в стані алкогольного сп`яніння (стор. 46, 47 том І).
Крім того, в матеріалах справи міститься відеозапис на якому зафіксовано, що громадяни (позивач та не встановлена особа), які перебувають біля транспортного засобу знаходяться в неадекватному стані, використовуючи нецензурну лексику та похитування при ходьбі. 
З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що в провадженні Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області перебуває справа №   740/4839/21 про притягнення до адміністративної відповідальності   ОСОБА_1 за порушив п.2.5 ПДР України, яким передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, в постанові Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 вересня 2021 року по справі №   740/4839/21 зазначено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 474469 від 22.08.2021, який міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , 22.08.2021 о 21 год.40 хв. в с. Вертіївка, вул. Миру, керував автомобілем «Фольваген Гольф» д.н.з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, незв`язна мова, нечітка хода, від огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Отже, в даному випадку колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт складання на позивача 22.08.2021 року протоколу про адміністративне правопорушення повністю узгоджується з позицією відповідача про те, що підставою для зупинки транспортного засобу була перевірка інформації про перебування позивача в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, у зв`язку з чим вимога поліцейського до позивача пред`явити документи для перевірки в повній мірі відповідала положенням   Закону України «Про національну поліцію»   та   Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта, що його не було притягнуто до адміністративної відповідальності, згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки в провадженні Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області перебуває справа №   740/4839/21 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за перебування в стані алкогольного сп`яніння за кермом 22.08.2021 року.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні водійські права позивача, а отже у відповідності до вимог ст. 126 КУпАП останній повинен був знати, що керування транспортним засобом 22.08.2021 року без водійських посвідчень тягне за собою відповідальність, шляхом накладення штрафу. 
Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 статті 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. відповідає вимогами чинного законодавства, а постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною та підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до вимог частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.
Разом з цим, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про протиправність дій суб`єкта владних повноважень та наявність правових підстав для зобов`язання останнього вчинити певні дії.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.
У свою чергу, вказані позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 272, 286, 308, 310, 313, 315-316, 321-322, 325 КАС України, суд, 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 28 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді:                                                                                І.О. Грибан

          Н.М. Єгорова