П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
06 жовтня 2021 року                                                                                   м. Київ
 
Справа № 22-12311                                             Головуючий у 1-й інстанції: Козленко Г. О. 
Унікальний № 760/15438/20                                                             Доповідач - Пікуль А. А.
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Борисової О. В.
                                                                                 Невідомої Т. О.
                    
розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,- 
 
у с т а н о в и в :
 
У липні 2020 року ОСОБА_2 пред`явила в суд позов до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 1-3).
Позовні вимоги були обґрунтовані таким.
Сторони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідач не приймає участі у наданні матеріальної допомоги на утримання дитини та на її лікування, дитина проживає з позивачем та повністю перебуває на її утриманні.
Дитина є інвалідом з 30 липня 2013 року до 18 років, що вимагає додаткових витрат на обстеження, лікування, розвиток та догляд. Відповідач інших осіб на утриманні не має, працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, а тому може сплачувати аліменти згідно заявлений позивачем позовних вимог.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2  до  ОСОБА_1  про стягнення аліментів  задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2  аліменти на утримання доньки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 15 липня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп.
 
Не погодившись з рішенням суду  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд (а.с.51-56).
Відзиву на апеляційну скаргу у визначений судом строк не подано. Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги позивач отримала 10 серпня 2021 року (а.с.88-90).
 
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З консультаційного висновку наданого Київським міським психоневрологічним диспансером № 5, убачається, що ОСОБА_3 має статус «Дитина інвалід віком до 18 років» з 30 липня 2013 року.
Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_2 про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини доходів батька щомісячно районний суд виходив з такого.
Відповідач є працездатним чоловіком. Відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надав. У суду відсутні дані про те, що на утриманні відповідача знаходяться інші особи, які в силу закону потребують його матеріальної підтримки.
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційний суд  виходить з наступного.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.
Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову відповідають обставинам справи.
Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для часткового задоволення позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення  (а. с. 42-43).
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить. 
 
Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно зі ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
          Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
          Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
З наявних у розпорядженні суду письмових доказів убачається, що малолітня  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні.
Доводи апеляційної скарги про те, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права без його участі та заслуховування його думки щодо врегулювання конфлікту сторін, не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення ураховуючи таке.
Ухвалу про відкриття провадження по справі від 27 липня 2020 року, у якій визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 30 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також зазначено, що відповідач має право подати до суду заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення, в порядку ст. 180 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відповіді на відзив (а.с.33), ОСОБА_1 отримав 24 жовтня 2020 року особисто (а.с.36).
Діючи на власний розсуд, відповідач 16 листопада 2020 року подав заяву з проханням роз`яснення про стан справи та з поясненнями щодо незгоди з твердженнями позивача про те, що ним не надається матеріальна допомога дитині та не проводилися заходи досудового врегулювання спору (а.с.38).
Відзиву на позовну заяву та будь-яких клопотань щодо дослідження доказів відповідач суду не подавав, доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову також не подав.
За таких обставин районний суд обґрунтовано розглянув справу у порядку, визначеному в ухвалі про відкриття провадження у справі.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не оскаржує право позивача на отримання аліментів, також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення та направлення справи  на новий розгляд, оскільки, по-перше, відповідач не оскаржує визначеного судом розміру аліментів; по-друге, виходячи з положень ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд не наділений таким процесуальним правом.
Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваним рішенням його оголошено боржником по сплаті аліментів на утримання дитини не відповідають дійсності, оскільки згідно резолютивної частини оскаржуваного рішення вказаним рішенням вирішено питання щодо сплати відповідачем аліментів на утримання своєї неповнолітньої доньки та розміру аліментів.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач без його дозволу вивозить дитину за кордон та скарги на державного виконавця, правового значення для вирішення даного спору не мають. 
Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного  рішення  немає.
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.  

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                  О. В. Борисова
 
Т. О. Невідома