ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2021 р.	Справа № 440/2639/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.  

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.06.2021, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, м. Полтава, повний текст складено 10.06.21 року по справі № 440/2639/21
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Центральної поліклініки Міністерства внутрішніх справ України,  Міністерства внутрішніх справ України    третя особа            Державна установа "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" 
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центральної поліклініки Міністерства внутрішніх справ України, третя особа Державна установа "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області, в якому просив суд першої інстанції: 
- визнати протиправною бездіяльність Центральної поліклініки Міністерства внутрішніх справ України щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 25.01.2021 реєстраційний номер КН-11959278; 
- визнати  протиправною бездіяльність Центральної поліклініки Міністерства внутрішніх справ України щодо невжиття заходів реагування по обставинам та фактам викладеним у зверненні ОСОБА_1 від 25.01.2021 реєстраційний номер КН-11959278;
-  зобов`язати Центральну поліклініку  Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 25.01.2021 реєстраційний номер КН-11959278 та вжити заходів реагування з урахуванням обставин встановленим судом і подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що станом на 23.03.2021 р. він відповіді від Центральної поліклініки Міністерства внутрішніх справ України  не отримав, що свідчить відсутність відмітки в особистому кабінеті Урядового контактного центру в зверненні реєстраційний №КН-11959278 від 25.01.2021 р., що є прямим порушенням прав позивача та чинного законодавства і сталої практики Європейського суду з прав людини. 
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року залучено          до участі у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центральної поліклініки Міністерства внутрішніх справ України, третя особа: Державна установа "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в якості другого відповідача Міністерство внутрішніх справ України. Визначено другому відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву разом з усіма доказами, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, та документами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього документів іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.          
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Центральної поліклініки Міністерства внутрішніх справ України, третя особа: Державна установа "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
          Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 25 січня 2021 року реєстраційний номер № КН-11959278.
          Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути звернення ОСОБА_1 від 25 січня 2021 року реєстраційний номер № КН-11959278.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Міністерство внутрішніх справ України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 . В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 залишити без змін. 
В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що не погоджується  з рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 в частині задоволених позовних вимог у зв`язку із порушенням процесуальних норм та неправильним застосуванням норм матеріального права.  Посилається, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи: розгляд справи проведено виключно на підставі матеріалів наданих позивачем без урахування відзиву відповідача-2, а також порушення судом норм процесуального права, а саме ст. 2, 8, 9,196 КАС, рішення суду від 10.06.2021 підлягає скасуванню.  Зазначає, що предметом оскарження у зверненні позивача були дії посадової  особи ДУ «ТМО МВС по Полтавській області», які безпосередньо пов`язані з необхідністю, на думку позивача, виконання судового рішення від 21.01.2021 у справі № 440/6715/20, у якій ДУ «ТМО МВС по Полтавській області» була відповідачем, та є діями, які прямо витікають зі змісту рішення суду. Звертає увагу, що звернення позивача, як звернення громадянина, не розглядалося і не могло розглядатися з огляду на певні обмеження, встановлені Законом України «Про звернення громадян» та пряму заборону, встановлену Законами України «Про судоустрій і статус суддів», «Про виконавче провадження». Вказує. що як вбачається зі змісту позову, звернення стосується виключно правових правовідносин, які виникли між позивачем та ДУ «ТМО МВС по Полтавській області», та цим  правовідносинам вже надано оцінку судом. Оскільки звернення позивача поєднувало предмети регулювання Законів України «Про звернення громадян» та «Про безоплатну правову допомогу» його було розглянуто у відповідних частинах, передбачених цими законами.  Відповідач - 2, з урахуванням принципів добросовісності та розсудливості розглянув звернення та надав позивачеві безоплатну первинну правову допомогу у порядку, визначеному Законом України «Про безоплатну правову допомогу». Зазначає, що звернення позивача від 25.01.2021 було уважно розглянуто та 27.01.2021 на адресу позивача було направлено вичерпну відповідь (лист ДОЗР МВС України від 27.01.2021 за вих. № К-1799/33), що підтверджується штрихкодом на копії електронного листа - відповіді (копії містяться в матеріалах справи). Вказує, що звернення позивача розглянуто по суті та в абзаці 3 стор. 2 листа - відповіді МВС зазначено, що проведеною перевіркою встановлено відсутність в діях посадових осіб ДУ «ТМО МВС по Полтавській області» порушень. Вважає, що твердження позивача про те, що він не отримав відповіді на своє звернення є безпідставним та необґрунтованим, а відповідачем - 2 обґрунтовано застосовано норми статті 12 Закону України «Про звернення громадян», статей 7, 9,10 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» під час розгляду звернення та надання відповіді Отже, відповідач - 2 при розгляді звернення                         ОСОБА_1 від 25.01.2021 реєстраційний номер КН-11959278 діяв в межах та у спосіб передбаченим чинним законодавством України, а тому права позивача з боку відповідача - 2 порушені не були. Посилається, що оскільки відповідачем належним чином доведено факт надання відповіді на звернення позивача від 25.01.2021 №КН-11959278, тому рішення суду зобов`язати МВС України розглянути звернення ОСОБА_1 від 25.01.2021 №КН-11959278 є безпідставним та підлягає скасуванню. Вважає, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що відповідно до п. 1,4 ч.1 ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.
Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
11.11.2021 р. Державна установа "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" звернулася до суду апеляційної інстанції з заявою, в якій просила скаргу Міністерства внутрішніх справ України розглянути без її участі. 
          Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були     повідомлені             заздалегідь та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення. 
          Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ч.4 ст.229 КАС України.
          Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції             переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 25 лютого 2021 року через ДП "Урядовий контактний центр" позивачем направлено до Міністерства внутрішніх справ України звернення №КН-11959278, адресоване керівнику Центральної поліклініки МВС України, у якому зазначав, що 21.01.2021 рішенням Полтавського окружного адміністративного суду справа №440/6715/20 визнано протиправними дії ДУ "ТМО МВС України по Полтавській області" щодо повідомлення ОСОБА_1 , викладеному у листі від 13.11.2020 за вих. 33/37-К-79 про необхідність надання ним оригіналів медичної карти амбулаторного хворого та витягу з неї, складений за період проходження служби в ОВС та НПУ за період з 29.01.2007 по 24.03.2017 та іншу медичну документацію за вказаний період за наслідками розгляду звернення ОСОБА_1 від 02.11.2020. Згідно позиції ЄСПЛ державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків "Лелас проти Хорватії" пункт 74. У зв`язку з вищевикладеним просив провести службові перевірки з притягненням до відповідальності     начальника ДУ "ТМО МВС України по Полтавській області" ОСОБА_2 та його керівника за відсутність відомчого контролю за діями підлеглого з наданням мені копій матеріалів перевірок для направлення до ЄСПЛ. Окремо вимагав вирішити питання про перебування в займаній посаді начальника ДУ "ТМО МВС України по Полтавській області" ОСОБА_2 у зв`язку з встановленням незаконних дій вказаної особи у судовому порядку.          Просив вирішити питання про відсторонення від посади на час проведення перевірки винних осіб та ОСОБА_2 з метою об`єктивності та всебічності, адже вказана особа має сталі зв`язки та може впливати на результати перевірки за допомогою корупційних складових, адже здійснюється на нього моральний тиск, як інваліда 2-ї групи, підтверджений ненаданням йому постанови ВЛК по наявній медичній документації з метою переслідування та помсти за його принципову позицію викриття протиправних дій ОСОБА_2 , що він доведе в ЄСПЛ. Вимагав проведення                   атестації вказаної установи з викоріненням непрофесіоналів, як ОСОБА_2 . В разі відсутності повноважень перенаправити за належністю, а копію звернення направити до Генеральної прокуратури України для реагування на системні порушення його прав та законних інтересів.
Вважаючи протиправною бездіяльність Центральної поліклініки Міністерства внутрішніх справ України щодо неналежного розгляду його звернення  від 25.01.2021 реєстраційний номер КН-11959278,  позивач звернувся до суду.
Приймаючи рішення часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що судом на дату прийняття рішення у даній справі  не встановлено, а відповідачем не надано доказів розгляду звернення ОСОБА_1 від 25.01.2021 №КН-11959278 у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян".
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
          Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Частиною 2 статті 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
          Колегія суддів зауважує, що питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі по тексту - Закон України №393/96-ВР), який забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
          Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 16.05.2019 р. по справі №816/953/16.
        Згідно ч. 1 ст.1 Закону України №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
          За визначеннями, наведеними у статті 3 Закону України №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.
         Статтею 5 Закону України №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
          Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).
          Звернення може бути усним чи письмовим.
          Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.
          Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
          У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
          Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) (частина 1 статті 15 Закону України №393/96-ВР).
          Відповідно до ст.19 Закону України №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, серед іншого, зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.
          Отже, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що орган, до якого звернувся громадянин  зобов`язаний об`єктивно і вчасно її розглянути, перевірити викладені в ній факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечити його виконання, а також повідомити громадянина про наслідки розгляду такої заяви.
При цьому, колегія суддів враховує, що Наказом Міністерства внутрішніх справ України від  10.10.2004 №1177 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2004 р. за № 1361/9960) з  метою забезпечення реалізації громадянами конституційного права на звернення, покращання, удосконалення організації їх особистого прийому в апараті Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органах внутрішніх справ України, а також у вищих навчальних закладах, на підприємствах, в установах і організаціях, що належать до сфери його управління, та на виконання ст. 40 Конституції України, Законів України "Про звернення громадян", "Про міліцію", "Про статус народного депутата України", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про інформацію" затверджено Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту - Положення МВС України від 10.10.2004 №1177). 
Відповідно до п.1.1 Положення МВС України від 10.10.2004 №1177 це Положення встановлює єдиний порядок приймання, реєстрації, розгляду, узагальнення та аналізу звернень громадян в апараті МВС, закладах, установах і підприємствах, що належать до сфери управління МВС, а також визначає порядок контролю за його дотриманням.
Згідно із пунктом 5.2. Положення МВС України від 10.10.2004  № 1177 щодо кожного звернення не пізніше ніж у п`ятиденний термін повинно бути прийняте одне з таких рішень: 5.2.1. Прийняти до свого провадження. 5.2.2. Передати на вирішення до підпорядкованого чи іншого апарату МВС, закладу, установи, підприємства, що належать до сфери управління МВС. 5.2.3. Надіслати за належністю до іншого органу виконавчої влади, якщо питання, порушені у зверненні, не входять до компетенції апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС, про що одночасно повідомити автора. 5.2.4. Залишити без розгляду за наявності підстав, визначених у статті 8 Закону України "Про звернення громадян".
За змістом пункту 5.3. Положення МВС України від 10.10.2004 №1177 про надсилання звернення МВС до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, за належністю необхідно обов`язково інформувати про це автора звернення.
          Відповідно до пункту 5.4., 5.5  Положення МВС України від 10.10.2004 №1177 звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, враховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання. За зверненнями громадян, за якими неможливо своєчасно закінчити перевірку та прийняти в установлений термін рішення, виконавець не пізніше ніж за 3 робочі дні до закінчення цього терміну письмово доповідає керівникові апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС або його заступникові і порушує питання щодо продовження терміну в межах, установлених законодавством про звернення громадян. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів. Про продовження терміну розгляду письмово повідомляється автор звернення.
Вирішуючи справу по суті, колегія суддів звертає увагу на наступне. 
Як вбачається з матеріалів даної справи, 25 лютого 2021 року через ДП "Урядовий контактний центр" позивачем направлено до Міністерства внутрішніх справ України звернення №КН-11959278, адресоване керівнику Центральної поліклініки МВС України, у якому ОСОБА_1 зазначав, що 21.01.2021 рішенням Полтавського окружного адміністративного суду справа №440/6715/20 визнано протиправними  дії ДУ "ТМО МВС України по Полтавській області" щодо повідомлення ОСОБА_1 , викладеному у листі від 13.11.2020 за вих. 33/37-К-79 про необхідність надання ним оригіналів медичної карти амбулаторного хворого та витягу з неї, складений за період проходження служби в ОВС та НПУ за період з 29.01.2007 по 24.03.2017 та іншу медичну документацію за вказаний період за наслідками розгляду звернення ОСОБА_1 від 02.11.2020. Згідно позиції ЄСПЛ державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків "Лелас проти Хорватії" пункт 74. У зв`язку з вищевикладеним, просив провести службові перевірки з притягненням до відповідальності  начальника ДУ "ТМО МВС України по Полтавській області" ОСОБА_2 та його керівника за відсутність відомчого контролю за діями підлеглого з наданням йому копій матеріалів перевірок для направлення до ЄСПЛ. Окремо вимагав вирішити питання про перебування в займаній посаді начальника ДУ "ТМО МВС України по Полтавській області" ОСОБА_2 у зв`язку з встановленням незаконних дій вказаної особи у судовому порядку. Просив вирішити питання про відсторонення від посади на час проведення перевірки винних осіб та ОСОБА_2 з метою об`єктивності та всебічності, адже вказана особа має сталі зв`язки та може впливати на результати перевірки за допомогою корупційних складових, адже здійснюється на нього моральний тиск, як інваліда 2-ї групи, підтверджений ненаданням йому постанови ВЛК по наявній медичній документації з метою переслідування та помсти за його принципову позицію викриття протиправних дій ОСОБА_2 , що він доведе  в ЄСПЛ. Вимагав проведення атестації вказаної установи з викоріненням непрофесіоналів, як ОСОБА_2 .  В разі відсутності повноважень перенаправити за належністю, а копію звернення направити до Генеральної прокуратури України для реагування на системні порушення його  прав та законних інтересів.
Колегія суддів звертає увагу, що наведене вище звернення позивача фактично подано в порядку Закону України №393/96-ВР, в якому останній оскаржує дії певних посадових осіб, зокрема висуваючи  вимоги про притягнення їх до відповідальності, тобто вказане звернення підпадає під визначення звернення в розумінні ст.3 наведеного Закону,  і  відповідає вимогам, які висуваються приписами ст.5 цього ж Закону до звернення громадянина.   
Зі змісту роздруківки особистого кабінету Урядового контактного центру Урядова "гаряча лінія" 1545 вбачається, що звернення ОСОБА_1 , надіслане 25.01.2021, було прийнято до розгляду (а.с.23). 
Колегія суддів, дослідивши матеріали даної справи, звертає увагу, що останні                        не містить доказів надання відповіді Міністерством внутрішніх справ України (його структурних підрозділів чи органів, які входять до його структури) на звернення ОСОБА_1 , надіслане 25.01.2021, зокрема доказів його особистого вручення, направлення письмової відповіді засобами поштового зв`язку (фіскальний чек, опис вкладення у цінний лист, тощо) на конкретну адресу позивача, в т.ч.  на конкретну електронну поштову адресу заявника (відповідна роздруківка, тощо). 
При цьому, щодо доводів апеляційної скарги Міністерства внутрішніх справ України про те, що ним звернення позивача від 25.01.2021 було уважно розглянуто та 27.01.2021 на адресу позивача було направлено вичерпну відповідь (лист ДОЗР МВС України від 27.01.2021 за вих. № К-1799/33), що підтверджується штрихкодом на копії електронного листа - відповіді (копії містяться в матеріалах справи), посилаючись при цьому, що звернення позивача розглянуто по суті та в абзаці 3 стор. 2 листа - відповіді МВС зазначено, що проведеною перевіркою встановлено відсутність в діях посадових осіб ДУ «ТМО МВС по Полтавській області» порушень, то колегія суддів відхиляє такі доводи, оскільки, як вже зазначалося вище, матеріали даної справи не містять достовірних відомостей (доказів) того, що Міністерства внутрішніх справ України надало відповідь на звернення позивача від 25.01.2021 (особисте вручення, направлення засобами зв`язку  на конкретну адресу позивача, в т.ч. на  конкретну електронну поштову адресу останнього). У ході розгляду даної справи в судах першої та апеляційної інстанції відповідних доказів не було надано скаржником. 
При цьому, посилання скаржника на те, що відповідь  на звернення позивача від 25.01.2021 було направлено 27.01.2021 (лист ДОЗР МВС України від 27.01.2021 за вих. № К-1799/33), що підтверджується штрихкодом на копії електронного листа - відповіді, то колегія суддів відхиляє такі посилання, оскільки незрозумілим є яким чином вказаний штрихкод на копії електронного листа - відповіді підтверджує вручення чи направлення позивачу відповіді на його звернення та взагалі не вбачається, яку інформацію зберігає такий штрихкод. 
Крім того,  стосовно доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме  розгляд справи проведено виключно на підставі матеріалів наданих позивачем, без урахування відзиву відповідача-2, а також порушення судом норм процесуального права, а саме ст. 2, 8, 9,196 КАС, зазначаючи, що кінцевою датою для отримання судом першої інстанції відзиву відповідача є 11.06.2021 р., який був направлений представником скаржника 08.06.2021, тобто у строк, визначений в ухвалі суду першої інстанції від 17.05.2021, а суд першої інстанції не дотримався цього строку, ухваливши рішення по суті 10.06.2021, то колегія суддів погоджуючись з доводами скаржника про те, що ним було направлено до суду першої інстанції відзив на позов у строки, визначені ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 р. разом з доказами відправлення такого відзиву,  зауважує при цьому,  що матеріали справи не місять доказів особистого вручення позивачу відповіді на його звернення чи направлення засобами зв`язку такої відповіді на конкретну адресу позивача, в т.ч. на конкретну електронну поштову адресу заявника останнього. Відповідно, з урахуванням наведених вже вище висновків у даній справі, прийняття судом першої інстанції рішення до отримання ним відзиву на позов, який надійшов до суду 11.06.2021, не призвело до прийняття помилкового рішення у даній справі. 
Посилання в скарзі на те, що оскільки звернення позивача поєднувало предмети регулювання Законів України «Про звернення громадян» та «Про безоплатну правову допомогу», то його було розглянуто у відповідних частинах, передбачених цими законами, жодним чином              не впливає на вирішення даної справи,  з огляду на зазначене вище. 
          Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що оскільки відповідачем належним чином доведено факт надання відповіді на звернення позивача від 25.01.2021                                                                        №КН-11959278, а тому рішення суду щодо зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України розглянути звернення ОСОБА_1 від 25.01.2021 №КН-11959278 є безпідставним та підлягає скасуванню, то з урахування висловлених судом висновків у даній справі, колегія суддів відхиляє такі доводи.
Висновок суду першої інстанції про те, що на дату прийняття рішення у даній справі, судом не встановлено, а відповідачем не надано доказів розгляду звернення ОСОБА_1 від 25.01.2021 №КН-11959278 у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян" фактично є правильним.  
Враховуючи наведені вище висновки, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 25 січня 2021 року реєстраційний номер № КН-11959278.
          Так, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
          Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
          З урахуванням наведених вище висновків щодо обґрунтованості вимог позову в частині визнання протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 25 січня 2021 року реєстраційний номер № КН-11959278, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який вийшов за  межі позовних вимог та задовольнив вимоги позову в частині зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України розглянути звернення ОСОБА_1  від 25 січня 2021 року реєстраційний номер №КН-11959278.
Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
        Частиною 1 ст.9 КАС визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
          Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
        Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
          Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. 
          Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та таким, що ухвалено  з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
          Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, враховуючи приписи ст.139 КАС України, відсутні правові підстави для розподілу судових витрат у даній справі.
Оскільки відповідно до п.2 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію і дана справа відноситься до справ незначної складності, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 по справі № 440/2639/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено  29.11.2021 року