Номер провадження: 22-ц/813/4892/21 
Номер справи місцевого суду: 947/22062/19
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Сегеди С.М., Комлевої О.С., 
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної правової допомоги у м. Одесі» про визнання протиправним наказу

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунальної установи «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної правової допомоги у м. Одесі», у якому просить суд скасувати наказ директора Комунальної установи «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної правової допомоги у м. Одесі» № 18-ОС від 12.06.2019 року про оголошення йому догани.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунальної установи «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної правової допомоги у м. Одесі» про визнання протиправним наказу - відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1  подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. 
У відзиві на апеляційну скаргу, Комунальна установа «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної правової допомоги у м. Одесі», посилаючись на її необґрунтованість, просить суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2020 року - залишити без змін (том ІІ: а.с. 19-24). 
В судове засідання, призначене на 07.10.2020 року,  з`явилися: апелянт ОСОБА_1 та представник Комунальної установи «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної правової допомоги у м. Одесі» - Москаленко І.Ю. 
Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом ч.ч. 1, 4  ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з КУ «Правова допомога» з 15.01.2013 року.
З 15 січня 2013 року позивач був призначений на посаду начальника відділу у Малиновському районі м. Одеси КУ «Правова допомога».
15 лютого 2019 року ОСОБА_1 був переведений на посаду юрисконсульта юридичного відділу у Приморському районі м.Одеси.
З 28 лютого 2019 року і на час звернення до суду позивач обіймав посаду головного юрисконсульта юридичного відділу у Малиновському районі м.Одеси комунальної установи «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної правової допомоги у м. Одесі».
Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників КУ «Правова допомога», які є додатком до Колективного договору Установи та затверджені зборами трудового колективу Установи 30.01.2013 року, визначено, що працівники установи зобов`язані працювати чесно і сумлінно, виконувати покладені на них обов`язки; додержуватись дисципліни праці; своєчасно і точно виконувати закони України, нормативно-правові акти Президента та Кабінету Міністрів України, інших органів державної виконавчої влади, Одеського міського голови, органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, наказів та інших розпорядчих документів директора Установи; не допускати дій і вчинків, що можуть зашкодити інтересам держави, місцевої громади чи негативно вплинути на репутацію працівника Установи; шанобливо ставитись до громадян та інших осіб, керівників і працівників Установи, дотримуватися високої культури спілкування (п. 3.1 Правил).
Пунктом 3.2 Правил трудового розпорядку Установи визначено, що коло обов`язків, які виконує кожний працівник за своєю посадою, визначається посадовими інструкціями, що затверджуються директором Установи.
Розділом 5 Правил трудового розпорядку Установи встановлено, що для працівників Установи встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями - субота та неділя. Тривалість робочого часу працівників становить 40 годин на тиждень (п. 5.1 Правил).
Пунктом 5.2 Правил трудового розпорядку встановлено час початку і закінчення роботи працівників та час перерви для відпочинку і харчування.
Для виконання невідкладної та непередбаченої роботи працівники зобов`язані за розпорядженням керівництва з`являтися на роботу у вихідні, святкові та неробочі дні в порядку, передбаченому чинним законодавством. Робота у ці дні компенсується відповідно до статті 72 КЗпП України (п. 5.3 Правил).
Порядком роботи та особистого прийому громадян працівниками КУ «Правова допомога» у 2019 році, затвердженим Наказом від 03.01.2019 № 1-К (зі змінами, внесеними наказом від 30.05.2019 року № 10-К) встановлено індивідуальні часи роботи та прийому громадян, зокрема: головному юрисконсульту юридичного відділу у Малиновському районі м. Одеси встановлено часи роботи: з понеділка по четвер - робочий час з 9-30 год. по 17-45 год., п`ятниця - робочий час з 9-30 год по 16-30 год., технічна перерва - з 13-30 до 14-00 годин.
Посадовою інструкцією головного юрисконсульта юридичного відділу у Малиновському районі м. Одеси КУ «Правова допомога» визначено, що головний юрисконсульт зобов`язаний дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку.
12.06.2019 року о 10.55 годин ОСОБА_1 з`явившись на робочому місці, пояснив своє запізнення тим, що він був на консультації у сімейного лікаря ОСОБА_2 в КНП «ЦПМСД №16», з яким в нього укладено договір по надання первинної медичної допомоги та проходив діагностичне обстеження.
Даний факт підтверджено актом № 3/2019 про факт відсутності працівника на робочому місці 12.06.2019 року.
Директором Установи Коваленко С.І. було запропоновано ОСОБА_1 надати належні докази його відвідування сімейного лікаря або проходження діагностичного обстеження 12.06.2019 року з 9-30 до 10-55, а також позивач був попереджений про правові наслідки, встановлені діючим законодавством України у випадках порушення трудової дисципліни.
Однак ОСОБА_1 зазначив, що у видачі відповідної довідки йому було відмовлено, і в подальшому позивачем до Установи так і не було надано ні листка тимчасової непрацездатності, ні відповідної довідки.
Не отримавши документів, підтверджуючих факт відвідування сімейного лікаря для консультації або проходження діагностичного обстеження саме 12.06.2019 року з 9-30 до 10-55, наказом директора установи С.І.Коваленко від 12.06.2019 року № 18-ОС, на підставі акту № 3/2019 від 12.06.2019 року, ст.ст. 147-149 КЗпП України, Положення про КУ «Правова допомога», ОСОБА_1 було оголошено догану за порушення трудової дисципліни.
З наказом про оголошення догани ОСОБА_1 був ознайомлений, однак від підпису про ознайомлення відмовився, про що був складний відповідний акт № 4/2019 від 12.06.2019 року.
14.06.2019 року, в обґрунтування поважності причини відсутності на робочому місці у період з 9-30 до 10-55 12.06.2019 року позивач надав до Установи копії наступних документів: копію виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за формою первинної облікової документації № 027/о, датованої 14.06.2019 року; копію рентгенівського знімку 12.06.2019 року; копію опису рентгенівського знімку від 12.06.2012 року.
Не погодившись з наказом про оголошення догани, ОСОБА_1 19.06.2019 року звернувся зі скаргою до Комісії по трудових спорах Установи про скасування наказу від 12.06.2019 року № 18-ОС.
Комісія по трудових спорах розглянула скаргу ОСОБА_1 та вирішила визнати наказ директора ОСОБА_3 виданим відповідно до норм чинного законодавства ( протоколу засідання КТС від 26.06.19 р. № 1).
Судом також встановлено, що позивачем окрім того надано копію скриншоту з сайту «HELSI - інформаційна система для пацієнтів», з якого вбачається, що візит до лікаря 12.06.2019 року був заплановий заздалегідь, і про затримання зранку 12.06.2019 року та відвідування лікаря, ОСОБА_1 попередив начальника відділу за підпорядкованістю та директора Установи.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що докази надані ОСОБА_1 на підтвердження факту звернення ним по консультативну допомогу до сімейного лікаря не можуть бути належними доказами у розумінні статті 77 ЦПК України, а тому вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені.
Однак, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Статтею 147 КЗпП України визначені стягнення за порушення трудової дисципліни. 
Так, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.
Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.
Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин.
Саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. Під час обрання виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01 липня 2020року у справі №760/7225/16-ц (провадження № 61-35225св18), від 18 березня 2020 року у справі №484/2962/17 (провадження № 61-3225св18), від 20 лютого 2019 року у справі №757/28453/14-ц (провадження № 61-10309св18), від 27червня 2018 року у справі №664/2820/15-ц (провадження № 61-19602св18).
За змістом ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.
Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.
Таким чином, підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення останнім трудової дисципліни. При цьому, закон вимагає, щоб факт такого порушення належним чином був зафіксований та дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень.
Крім цього, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків.
Як вбачається з оскаржуваного Наказу директора Комунальної установи «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної правової допомоги у м. Одесі» № 18-ОС від 12.06.2019 року про оголошення догани ОСОБА_1 , правовою підставою застосування до позивача дисциплінарного стягнення було порушення позивачем п.5.2. Правил внутрішнього розпорядку для працівників комунальної установи «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної правової допомоги у м. Одесі», що полягає у порушені трудової дисципліни 12.06.2019 року - відсутність на робочому місті з 09.30. до 10.55 робочого часу. (том І: а.с. 55).
З даного наказу вбачається, що його видано на підставі: Акту №3/2019 «Про факт відсутності працівника на робочому місці» від 12.06.2019 року; ст. 147-149 Кодексу законів про працю України, Положення про преміювання працівників комунальної установи  «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної правової допомоги у м. Одесі», затверджене наказом установи від 15.01.2013 №3. 
Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що вищевказаний Наказ директора Комунальної установи «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної правової допомоги у м. Одесі» № 18-ОС від 12.06.2019 року про оголошення йому догани - є незаконним і таким, що винесений з особистих мотивів директора, оскільки він не вчиняв жодних дисциплінарних проступків, не порушував трудової дисципліни та належним чином і в повному об`ємі виконував всі свої посадові обов`язки, визначені Посадовою інструкцією. 
Зокрема, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що 12.06.2019 року з 09.20 він перебував на прийомі у сімейного лікаря та за його направленням робив обстеження у медичному закладі, про що повідомив директора та безпосереднього керівника. 
На підтвердження вищезазначеного ОСОБА_1 було надано до суду: 
-копію роздруківки з офіційного сайту «HELSI.me», з якої вбачається, що ОСОБА_1 12.06.2019 року з 09.20 - 09.40 був зареєстрований на прийом у сімейного лікаря (том І: а.с.5, 60);
-копії направлення на відповідні аналізи крові та сечі від 12.06.2019 року та самі аналізи (том І: а.с. 6, 180,181);
-копію направлення на рентген від 12.06.2019 року, копія рентгенівського знімку від 12.06.2019 року та опису до нього від 12.06.2012 року (том І: а.с. 6, 59, 180);
-копію виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за формою первинної облікової документації № 027/о від 14.06.2019 року, підписану лікарем Жарук (том І: а.с. 7, 7 зворот, а.с. 58, 58 зворот, а.с. 170);
-копію медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 , яка містить запис того, що 12.06.2019 року ОСОБА_1 був оглянутий сімейним лікарем та йому були надані відповідні рекомендації (том І: а.с. 164-166). 
Крім того, апеляційним розглядом справи також встановлено, що ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 10.12.2019 року (том І: а.с. 136-137) заяву представника відповідача - ОСОБА_4 про витребування доказів було задоволено. Зобов`язано КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №16» Одеської міської ради надати до суду наступну інформацію та відповідні докази:
- чи звертався ОСОБА_1 , (1972 р.н., ІПН: НОМЕР_1 ), 12.06.2019 року до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 16» за консультативною допомогою, якщо так, то в який саме час та надати докази фіксації його звернення;
- чи вносився запис у медичну картку амбулаторного хворого ОСОБА_1 (1972 р.н., ІПН: НОМЕР_1 ) сімейним лікарем ОСОБА_2 , або іншим лікарем медичної установи, якщо так, то якою датою здійснено запис, та надати належним чином засвідчену копію медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 (1972 р.н., ІПН: НОМЕР_1 )
- чи були правові підстави у сімейного лікаря ОСОБА_2 видавати ОСОБА_1 (1972 р.н., ІПН: НОМЕР_1 ) виписку з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за формою первинної облікової документації № 027/о, яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я від 14.02.2012 року № 110, та «заповнюється лікарями закладів охорони здоров`я, які надають амбулаторно-поліклінічну допомогу, при направленні хворого на консультацію в інші заклади охорони здоров`я, на стаціонарне лікування та лікарями стаціонарів при виписці або у випадку смерті хворого».
На виконання вищевказаної ухвали суду, 14.01.2020 року до суду надійшла відповідь від КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги №16» ОМР від 09.01.2020 року №18, у якій підприємство зазначило, що громадянин ОСОБА_1 , 1976 року народження звертався за консультативною допомогою 12.06.2019 року до КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги №16» ОМР, що підтверджується даними журналу прийому пацієнтів (форма №074/о) та даними електронного реєстру «Хелсі. мі» (том І: а.с. 163-182). 
Крім того, 13.03.2020 року до суду також надійшла відповідь від КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги №16» ОМР від 25.02.2020 року №198, у якій підприємство також підтвердило факт відвідування 12.06.2019 року ОСОБА_1 сімейного лікаря, в додатках якої також надано до суду витяг з Журналу прийому пацієнтів та копію листа з амбулаторної картки з записом від 12.06.2019 року (том І: а.с. 197- 201). 
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частин першої, третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.
Згідно з ч.ч.1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що докази надані ОСОБА_1 на підтвердження факту звернення ним по консультативну допомогу до сімейного лікаря є належними доказами у розумінні статей 76, 77, 89 ЦПК України, а тому позовні вимоги про визнання незаконними та скасування Наказу директора Комунальної установи «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної правової допомоги у м. Одесі» № 18-ОС від 12.06.2019 року є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню. 
Більш того, аналізуючи оскаржуваний наказ, судом апеляційної інстанції встановлено, що у наказі від 12.06.2019 № 18-ОС відсутні посилання на конкретні обставини вчинення порушення трудової дисципліни та не зазначено чи настали та які негативні наслідки. 
Відтак, відсутні обов`язкові елементи складу дисциплінарного правопорушення, що є підставою для визнання наказу про оголошення догани незаконним та його скасування.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не надавши оцінки змісту оскаржуваного наказу, неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. 
Доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу суду. 
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2020 року - скасувати.
Прийняти постанову. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Наказ директора Комунальної установи «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної правової допомоги у м. Одесі» № 18-ОС від 12.06.2019 року - визнати незаконним та скасувати. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 18.10.2021 року.

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 О.С. Комлева

С.М. Сегеда