ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2742/21                                                         Суддя (судді) першої інстанції: Віталіна ГАЙДАШ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  11 листопада 2021 року                                                                                  м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів Губської Л.В., Епель О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України  в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
                                                            В С Т А Н О В И В :
05.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України  в Черкаській області про: визнання протиправним рішення відповідача, яким позивачу до стажу роботи на посаді судді, підлягають зарахуванню тільки періоди з 20.06.1982 по 03.01.1987 та з 04.01.1987 по 19.09.2016  34 роки 02 місяців, що зазначено у листі відповідача від 26.03.2021; про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді: період проходження строкової служби з 10.11.1971 по 03.11.1973, тривалістю 01 рік 11 місяців 23 дні; 1/2 навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту з 01.09.1978 по 26.06.1982 тривалістю 01 рік 04 місяців 28 днів; працю народним суддею Городищенського районного народного суду з 20.06.1982 по 03.01.1987 тривалістю 04 роки 06 місяців 13 днів; працю суддею Апеляційного суду Черкаської області з 04.01.1987 по 19.09.2016 тривалістю 29 років 08 місяців 16 днів, усього станом на 19 вересня 2016 року, стаж роботи на посаді судді для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання  37 років 07 місяців 20 днів.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі рішення суду від 24.09.2020  у справі № 580/3315/20 та у зв`язку з прийняттям 18.02.2020 Конституційним Судом України рішення у справі № 2-р/2020, протиправно було відмовлено у зарахуванні до стажу позивача як судді період проходження строкової служби в армії з 10.11.1971 по 03.11.1973, тривалістю 01 рік 11 місяців 23 дні та половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті з 01.09.1978 по 26.06.1982 тривалістю 01 рік 04 місяців 28 днів. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо зарахування позивачу лише стажу роботи на посаді судді, для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 34 роки 2 місяці; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати позивачу до стажу, який дає право на відставку судді та отримання довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді за період з 20.06.1982 по 19.09.2016 (34 роки 02 місяці), також половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського за період з 01.09.1978 по 26.06.1982 (01 рік 04 місяці 28 днів) та період проходження ним строкової військової служби в лавах Радянської армії з 10.11.1971 по 03.11.1973 (01 рік 11 місяців 23 дні), що у загальному розмірі стажу роботи позивача,  який дає право на одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці становить - 37 років 07 місяців 20 днів.
Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції зазначив, що до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання належить враховувати, крім роботи на посаді судді, половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського у період з 01.09.1978 по 26.06.1982 (01 рік 04 місяці 28 днів) та період проходження ним строкової військової служби в лавах Радянської армії з 10.11.1971 по 03.11.1973  01 рік 11 місяців 23 дні), тому загальний стаж роботи позивача, який дає право на одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці становить 37 років 07 місяців 20 днів, оскільки законодавством, яке діяло на момент набрання чинності  Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI, і на день відставки судді, було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби. 
Суд першої інстанції вказав, що при прийнятті рішення прийняв до уваги правову позицію Верховного Суду викладену у рішеннях від 10.04.2019 у справі №766/14821/16-а, від 31.10.2019 у справі №766/17221/16-а, від 07.11.2019 у справі №727/4435/17.
Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду, подав 31.08.2021 апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, через порушення норм матеріального та процесуального права, та  у зв`язку зі смертю позивача 13.08.2021 закрити провадження у справі. 
Апеляційна скарга обґрунтовано тим, що відповідач діяв в межах повноважень, оскільки відсутні правові підстави для зарахування до стажу позивача як судді період проходження ним строкової служби в лавах армії та половину строку його  навчання у Харківському юридичному інституті за денною формою.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1  ст. 308  КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач у період:
- з 10.11.1971 по 03.11.1973 проходив службу в лавах Радянської Армії;
- з 01.09.1978 по 26.06.1982 навчався у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського;
- з 20.06.1982 по 03.01.1987 працював народним суддею Городищенського районного народного суду Черкаської області;
- з 04.01.1987 по 19.09.2016 працював суддею в апеляційному суді Черкаської області.
У 2020 році звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в перерахунку з 19 лютого 2020 року його довічного грошового утримання як судді у відставці на підставі довідки Черкаського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року №04-24/72/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та про зобов`язання здійснити перерахунок та виплачувати з 19 лютого 2020 року йому щомісячне довічне грошове утримання  на підставі  вказаної довідки. 
24.09.2020 Черкаський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково: визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у проведенні позивачу  перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Черкаського апеляційного суду від 20.02.2020 № 04-24/72/2020, починаючи з 01.03.2020 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок і виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Черкаського апеляційного суду від 20.02.2020 № 04-24/72/2020 із врахуванням фактично сплачених сум, починаючи з 01.03.2020.
Відповідач у зв`язку з набранням вказаного рішення суду законної сили здійснив перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача і виплату, проте при обрахуванні стажу і призначенні щомісячного довічного грошового утримання  визначив стаж позивача 34 роки 2 місяці, не врахувавши  до стажу роботи на посаді судді: період проходження строкової служби з 10.11.1971 по 03.11.1973, тривалістю 01 рік 11 місяців 23 дні; 1/2 навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту з 01.09.1978 по 26.06.1982 тривалістю 01 рік 04 місяців 28 днів. 
Про вказане відповідач повідомив позивача листом  від 26.03.2021 №1790-1695/Ш-03/8-2300/21.
Вказані обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами,  і не є спірними.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини 2  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до  статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується  Конституцією  і законами України.
В силу  статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає  Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII  (далі - Закон №1402-VI).
За приписами ч.1 ст. 142  Закону №1402-VI, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого  статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним  Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;
2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  (частина 2 статті 142  Закону №1402-VI).
Досліджуючи поняття щомісячне довічне грошове утримання судді, Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. 
У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає, що  Законом України від 12.07.2018 №2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд»  (далі - Закон № 2509-VIII)  статтю 137 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»  доповнено частиною другою такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена  законом  та надає право для призначення на посаду судді».
Разом з цим, при призначенні (обранні) суддів на посаду вперше до кандидатів на посади суддів застосовувалися різні вимоги, які діяли на момент такого призначення (обрання). Зазначена позиція підтримується Вищою радою правосуддя, Верховним Судом, Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, Державною судовою адміністрацією України, Національною школою суддів України, викладеною у спільному листі «Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді» від 05.11.2018 №41783/0/9-18.
У відповідності до п. 25 розділу  ХІІ  Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів»  (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим  Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим  Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим  Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень  Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015, №№ 18-20, ст.132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного  Закону.
Згідно з абзацом четвертим п. 34 розділу  ХІІ  Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів»  (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим  Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
До набрання чинності  Закону №2453  зазначені правовідносини регулювались  Законом України від 15.12.1992 №2862-ХІ «Про статус суддів»  (далі - Закон №2862).
Відповідно до частини першої  статті 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
На час набрання чинності  Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ  (30.07.2010) діяла  постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».
Згідно з абзацом 2 пункту 3-1постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (яка діяла одночасно із  Законом №2862-ХІІ; втратила чинність 01 січня 2012 року), доповненим згідно з  постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного  законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Відповідно до  статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів»  до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного  законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Згідно частини першої  статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності  Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби.
Таким чином, враховуючи вищевказані норми закону, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до загального стажу роботи позивача, який давав йому право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання належить враховувати: половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського у період з 01.09.1978 по 26.06.1982 (01 рік 04 місяці 28 днів) та період проходження ним строкової військової служби в лавах Радянської армії з 10.11.1971 по 03.11.1973  01 рік 11 місяців 23 дні), і період роботи на посаді судді: з  20.06.1982 по 03.01.1987 на посаді народного судді Городищенського районного народного суду Черкаської області та з 04.01.1987 по 19.09.2016 на посаді судді в апеляційному суді Черкаської області.
Отже, загальний стаж роботи позивача, який давав йому  право на одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці становить 37 років 07 місяців 20 днів.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №766/14821/16-а, від 31.10.2019 у справі №766/17221/16-а, від 07.11.2019 у справі №727/4435/17.
          Проте, згідно доводів апелянта позивач помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
          Згідно ч.1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно  статтями 238,  240  цього Кодексу.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження   у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. 
Проте, ч. 2 ст. 319 КАС України передбачено, що якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.
Таким чином, клопотання відповідача про закриття провадження у справі є не обґрунтованим. 
Отже, на підставі вказаного, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.
Положеннями  ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316,  321,  322,  325 КАС України, суд, -    

                                            П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України  в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити  без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.    

Колегія суддів:                                                                                         О.В. Карпушова 

                                                                                                    Л.В. Губська

                                                                                                    О.В. Епель