ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/1088/21                                Головуючий суддя І інстанції Цендра Н. В.
Провадження № 33/818/1232/21                        Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
16  листопада 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_1 , - 

в с т а н о в и в:

Цією постановою 
ОСОБА_1 , 1989 року народження, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , -

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн.
       Постановою встановлено, що 21 лютого 2021 року об 11:50 год. в м. Лозова м-н 2 буд. 6 водій керував автомобілем ВАЗ 2108 д.н. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

       В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити, посилаючись на те, що працівники поліції насильно відвезли його до відділу поліції і там вручили йому копію протоколу. Вказує, що у екіпажу не було алкотестеру Драгер та вони тривалий час чекали інший екіпаж із алкотестером Драгер. Зазначає, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання громадської організації «Лозівська спілка учасників АТО» про передачу матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 громадській організації для застосування до нього заходів громадського впливу.

       В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
       16 листопада 2021 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 в якій він просив розглянути його апеляційну скаргу без його участі.        
Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268 та 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 без його участі в межах поданої ним апеляційної скарги та за наявними у справі відомостями.

       Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
       Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо його винуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
       Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.
       Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративне правопорушення (арк.1), відомості акту огляду на стан алкогольного сп`яніння (арк. 2), письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (арк. 4-7), а також відомості відеозапису з нагрудної камери працівника поліції.
       Крім того, в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_1 визнавав свою вину та пояснював, що відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння оскільки у працівників поліції не було алкотестеру Драгер, а коли інший екіпаж привіз цей алкотестер то відмовився, у зв`язку із його забрудненням. 
       Твердження апелянта про те, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі спростовується відомостями відеозапису, який міститься в матеріалах справи (арк. 13), відповідно до якого працівники поліції після відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням алкотестеру Драгер, запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, від чого ОСОБА_1 також відмовився, що свідчить про необґрунтованість таких доводів апелянта.
Поряд з цим, слід зауважити, що з відомостями, які були зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис в цьому протоколі (арк. 1). Будь-яких заперечень щодо змісту протоколу ОСОБА_1 не надавав.
Поряд з цим, цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, а саме: скарг до керівництва працівників поліції, позовної заяви до суду в порядку, передбаченому КАС України, заяв до правоохоронних органів в порядку, передбаченому КПК України, - він не подавав, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні доводи про те, що працівники поліції під час складення протоколу порушили вимоги чинного законодавства є необґрунтованими та суд ставиться до них критично.
Крім того, відповідно до письмових пояснень свідка ОСОБА_2 (арк. 4), 21.02.2021 близько 11.50 год. він знаходився поблизу буд. №6 на 2-му мікрорайоні поруч зі своїм автомобілем. В цей момент він побачив як до будинку під`їхав автомобіль ВАЗ 2108 д.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, за кермом якого знаходився молодий чоловік у військовій формі ЗСУ. У цей момент до чоловіка підійшли працівники поліції та попросили пред`явити документи на автомобіль та посвідчення водія та почали пояснювати, що він рухався з технічними несправностями та автомобілі, на що чоловік почав поводити себе зухвало та відмовлявся надавати документи. У цього чоловіка бцула нестійка хода та був відчутий запах алкоголю.
Відповідно до відомостей відеозапису вбачається, невідома особа, яка перебувала на парковці біля свого автомобіля повідомила працівників поліції, що саме ОСОБА_1 був за кермом автомобіля та керуючи ним заїхав на цю парковку. Також вбачається, що ОСОБА_1 перебував у військовій формі ЗСУ, а автомобіль, яким він керував дійсно був сірого кольору.
Отже у суду апеляційної інстанції не виникає сумнівів щодо об`єктивності відомостей письмових пояснень свідка ОСОБА_2 , оскільки з відеозапису об`єктивно вбачається, що він був присутній на місці події та його пояснення є об`єктивними та заслуговують на увагу.
       Крім того, відповідно до розписки (арк. 9) вбачається, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 був переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , що свідчить про те, що працівники поліції відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортними засобами.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 123.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначений вимогами ст. 266 КУпАП, а також положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Відповідно до п.2 Розділу ІІ вищенаведеної Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п.3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. 
Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що 21.02.2021 року був виявлений автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та працівниками поліції у присутності двох свідків йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я, від якого останній відмовився, що повністю відповідає вимогам вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, а також вимогам ст. 266 КУпАП.
Отже, апеляційні твердження та доводи стосовно порушення процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння є безпідставними.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність порушень при фіксації та складенні протоколу працівниками поліції щодо адміністративного правопорушення стосовно ОСОБА_1 .
       Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. 
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ – є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.
Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
Поряд з цим, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилався на те, що суд першої інстанції залишив без задоволення клопотання громадської організації «Лозівська спілка учасників АТО» про передачу матеріалів справи громадській організації для застосування до нього заходів громадського впливу.
Проте, ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі не просив розглянути це клопотання, а суд першої інстанції, враховуючи вимоги ст. 280 КУпАП, розглянув його та надав йому відповідну правову оцінку. Разом з цим, до суду апеляційної інстанції не надходило будь-яких клопотань від громадських організацій, а тому такі апеляційні твердження є необґрунтованими та суд апеляційної інстанції ставиться до них критично.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 квітня 2021 року, щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                С.К. Шабельніков