ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 листопада 2021 року           справа №200/7833/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., секретар судового засідання Сізонов Є.С., за участю представника відповідача Вірченко Ю.М., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 р. у справі № 200/7833/21 (головуючий І інстанції Шинкарьова І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,-
                                                      В С Т А Н О В И В: 

23 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дії відповідача, що виявилися у відмові в наданні позивачу публічної інформації - копії ухвал про відкриття провадження у справі, які надійшли від адміністративних судів протягом квітня 2021 року до Міністерства юстиції України, за якими відповідачем визнано відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України або його посадові особи, відповідно до його запиту на отримання публічної інформації №21/05-10 від 21 травня 2021 року; зобов`язання відповідача, повторно розглянути запит позивача на отримання публічної інформації №21/05-10 від 21 травня 2021 року, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач зазначив, що звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, у якому просив надати копії ухвал про відкриття провадження у справі, які надійшли від адміністративних судів протягом квітня 2021 року до Міністерства юстиції України, за якими відповідачем визнано відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України або його посадові особи. Відповідачем було відмовлено у надані такої інформації через те, що облік запитуваної інформації відповідачем не ведеться. Позивач вважає відмову протиправною.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 р. у справі № 200/7833/21 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправними дії Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 00015622, 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13), що виявилися у відмові в наданні ОСОБА_1 публічної інформації - копії ухвал про відкриття провадження у справі, які надійшли від адміністративних судів протягом квітня 2021 року до Міністерства юстиції України, за якими відповідачем визнано відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України або його посадові особи, відповідно до його запиту на отримання публічної інформації №21/05-10 від 21 травня 2021 року. Зобов`язано Міністерство юстиції України (код ЄДРПОУ 00015622, 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13), повторно розглянути запит ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) на отримання публічної інформації №21/05-10 від 21 травня 2021 року, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні. Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 00015622, 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13) повторно розглянути запит ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) на отримання публічної інформації №21/05-10 від 21 травня 2021 року, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні. 
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.                                                                                                    В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях і знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.
В даному випадку, для підготовки відповіді на питання позивача поставлені у запиті була потреба попередньої перевірки, аналізу запитуваної інформації, та її створення.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.          Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  наступного. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , що виданий 7 серпня 1996 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Як встановлено судом на підставі матеріалів справи 21 травня 2021 року позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації № 21/05-10. Позивач просив у відповідача надати копії ухвали про відкриття провадження у справі, які надійшли від адміністративних судів протягом квітня 2021 року до Міністерства юстиції України, за якими відповідачем визнано відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України або його посадові особи. 
25 травня 2021 року відповідач листом повідомив позивача щодо розгляду запиту від 21 травня 2021 року, де зазначив, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях і знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Зазначає, що Міністерством юстиції України облік запитуваної інформації не ведеться. 
Позивач не погоджується, з такою відповіддю відповідача, та вважає її протиправною.
Позивачем,  надано до матеріалів справи надано запит, з яким він звертався до відповідача від 07 червня 2021 року щодо надання копії реєстраційної картки, щодо реєстрації в Міністерстві  юстиції України ухвали Донецького окружного суду від 25 січня 2021 року про відкриття провадження у справі № 200/687/21-а. Відповідачем супровідним листом від 09 червня 2021 року було надано позивачу копію реєстраційно-моніторингової картки від 25 січня 2021 року № 931-22-21. Також до відповіді було надано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі від 25 січня 2021 року № 200/687/21-а.
З відомостей реєстраційно-контрольної картки №931-22-21 вбачається, що ухвала суду надійшла до Міністерстві  юстиції України 25 січня 2021 року, від Донецького окружного адміністративного суду, зареєстрована під № 931-22-21; відповідальним підрозділом визначено Департамент державної  виконавчої служби; у розділі 9 Резолюція керівництва - № 1 25.01.2021 ОСОБА_2 Директор департаменту - Єседулаєва Л.М, № 2 25.01.2021 Єсендулаєва Л.М . Начальник відділу - відзив, матеріали ВП Лінніченко І.В.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Приписами частини другої  статті 19 Конституції України  встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України.
Відповідно до  статті 34 Конституції України  кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про інформацію"  кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та до інформації, що становить суспільний інтерес, визначено  Законом України "Про доступ до публічної інформації".
Згідно із статтею 1, пунктом 2 частини 1 статті  5 Закону України "Про доступ до публічної інформації"  публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до статті 12 вказаного Закону  суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у  статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
Згідно з частиною 1 та 2 статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації"  запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 вказаного Закону  право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати і оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Статтею 20 Закону України "Про інформацію"  визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом (ч. 1 Закону).
Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації"  публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною 1 статті 6 вказаного Закону  інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Відповідно до частини 2 статті 20 Закону України "Про інформацію"  будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Згідно з частиною 2  статті 7 Закону України "Про інформацію" суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Частинами 2 і 3 статті 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що запитувач має право оскаржити, зокрема: відмову в задоволенні запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до  Кодексу адміністративного судочинства України.
Разом з тим, в п. 1 Постанови Пленум Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" зазначено, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.
Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (пункт 1  частини першої статті 22 Закону № 2939-VI).
Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною.
Велика палата Європейського суду з прав людини у рішенні від 8 листопада 2016 року у справі "Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary" (заява № 18030/11) вказала, що те, наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати у кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин. Для цього, серед критеріїв, має бути оцінено чи є інформація готовою та доступною. Надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання та обробки даних.
З наведеного слід дійти висновку, що запитувана інформація повинна бути готовою та доступною, міститься, принаймні, в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.
Відповідно до положення частини 1 та 2 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що 
1. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. 
2. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. 
Державним секретарем Міністерства юстиції України, 27 травня 2020 року затверджено Положення про відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Відповідно до розділу п.1 першого положення Департамент державної виконавчої служби є самостійним структурним підрозділом Міністерства юстиції України.
Основні завдання та функції, покладені на Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, визначені у Положенні про Департамент державної виконавчої служби України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 01.03.2019 № 616/к (далі - Положення про Департамент). Положення про Департамент розроблено відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228 (із змінами) (далі - Постанова № 228). Відділ примусового виконання рішень є структурним підрозділом Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. 
Основні завдання та функції, покладені на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, визначені у Положенні про відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, затвердженому 27.05.2020 (далі - Положення про Відділ). 
Відповідно до пункту 1 розділу І Положення про Відділ працівниками відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є державні виконавці, правовий статус та обсяг процесуальних повноважень яких визначені Законами України від 02.06.2016 № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та від 02.06.2016 № 1404- VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закони № 1403 та 1402).
Департамент забезпечує самопредставництво інтересів структурних підрозділів Міністерства  інтересів структурних підрозділів Міністерства юстиції України, комісії, утворених при Міністерстві юстиції України в судах України.
Департамент забезпечує самопредставництво інтересів Міністерства юстиції України, Кабінету Міністерства України та їх посадових осіб, держави, у випадках передбачених законом, на стадії виконавчого провадження в межах компетенції Департаменту. Визначенні структурні підрозділи до яких надходять ухвали адміністративних судів про відкриття провадження, після їх реєстрації в електронній формі 
Отже судом вставлено, що облік запитуваної позивачем інформації відповідачем ведеться, що також підтверджується реєстраційно-контрольною карткою № 931-22-21, яка надано позивачу за його запитом. А тому суд вважає, що відповідачем було неправомірно відмовлено позивачу в наданні інформації за його запитом № 21/05-10 від 21 травня 2021 року.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з нормами 2 другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).
Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.
Окрім того, суд зазначає, що позивач просив суд допустити до негайного виконання рішення суду. Вирішуючи питання щодо можливості звернення постанови до негайного виконання рішення суду, слід зазначити наступне.
Нормами статті 371 КАС України передбачено, негайно виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.  
Таким чином, рішення суду підлягає негайному виконанню в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути запит на отримання публічної інформації. 
Щодо вимоги позивача постановити окрему ухвалу, яку направити до відповідача, Міністерства юстиції України, для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону для усунення вказаних порушень. Суд зазначає, що відповідно до норм статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними. Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.  
В межах спірних правовідносин суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 р. у справі № 200/7833/21 - залишити без задоволення.                                                                                                                         
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 р. у справі № 200/7833/21 - залишити без змін.                                                                                         
Повне судове рішення складено 15 листопада 2021 року.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                      Т.Г. Гаврищук

                                                                                                                І.В. Сіваченко