ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 460/1771/21 пров. № А/857/14431/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Гінди О. М., Курильця А. Р.,
з участю секретаря судового засідання –     Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі № 460/1771/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області   про  визнання протиправними дій та зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції – Борискін С. А.,
час ухвалення рішення – 02.06.2021 року, 
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 02.06.2021 року,

                                                             в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача- Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому з просив визнати дії відповідача щодо не призначення з 01 лютого 2021 року пенсії за віком, зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" протиправними та зобов`язати Головне об`єднане управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити йому з 01 лютого 2021 року пенсію за віком, зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 з 05 лютого 2021 року пенсії за віком, зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов`язано Головне об`єднане управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 з 05 лютого 2021 року пенсію за віком, зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин справи, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку - 21 рік (27 років (необхідний страховий стаж при призначенні пенсії за віком у період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року) - 6 років (зменшення загального пенсійного віку та відповідного страхового стажу). Зазначає, що стаж роботи позивача зазначений у трудовій книжці не зарахований, оскільки трудова книжка заповнена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях. Крім того, період по догляду за дитиною-інвалідом також не зараховано у зв`язку з тим, що при перевірці факту догляду за дитиною були допущені порушення. Таким чином, згідно з документами доданими до заяви про призначення пенсії та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 03 роки 4 місяці 8 днів, а тому, враховуючи положення ст.55 Закону № 796-XII, немає підстав для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку позивачу як потерпілому від Чорнобильської катастрофи третьої категорії через відсутність необхідного страхового стажу в 21 рік. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 31 серпня 2020 року (видане повторно замість посвідчення серії НОМЕР_2 ) (а.с.8).
05 лютого 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України  "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с.40-41).
Листом від 23 лютого 2021 року за № 1700-0304-8/7845 відповідач повідомив позивачу про відмову в призначені пенсії з підстав відсутності страхового стажу - 21 рік. Відповідач зазначив, що до страхового стажу не зараховано відомості, зазначені в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 , заповненій 05 березня1984 року, оскільки вказана трудова книжка заповнена у невідповідності з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (із змінами та доповненнями), чинної на момент внесення записів (печатка на титульному аркуші не відповідає печатці підприємства, на якому вперше заповнювалась трудова книжка). 
Крім того, до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною-інвалідом ОСОБА_2 з 01 серпня 1996 року по 28 лютого 2002 року, зазначений в довідці від 07 серпня 2020 року № 519, оскільки при перевірці (акт № 11 від 18 грудня 2020 року) факту догляду за дитиною інвалідом були допущені порушення, зокрема, відповідно до відомостей, зазначених у паспорті серії НОМЕР_4 сусід ОСОБА_3 проживає в с. Старе Село Рокитнівського району з 19 лютого 2003 року, тому не могла свідчити за період з 1996 по 2002 рік (а.с.27).
Задовольняючи  частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо відмови у призначені пенсії позивачу у зв`язку з відсутністю страхового стажу є протиправними, оскільки відповідач у відповідності до ч.3 ст.44 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058 та пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 22-1 не вжив заходів щодо отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірних періодів роботи до загального страхового стажу, які зазначені у трудовій книжці, а тому необхідно зобов`язати відповідача призначити пенсію позивачу зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені Законом №796-XII.
Ст.55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачає, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, зокрема, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у такому порядку: 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
У примітці до п.2 ч.1 ст.55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Колегія суддів зазначає, що особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01 січня 1993 року протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки (з 26 квітня 1986 по 01 січня 1993 року) проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років. Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії не може перевищувати 6 років.
Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” і цього Закону.
Відповідно до положень п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи, які засвідчують особливий статус особи посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях № 122 від 09 березня 1988 року, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-XI).
Основною підставою для прийняття альтернативних документів є інформація у них про період роботи чи проживання, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або відомості проживання на територіях радіоактивного забруднення. 
Матеріалами справи підтверджується, що сторонами визнається набуття позивачем права на зниження пенсійного віку і страхового стажу, необхідного для призначення пенсії на 6 років, на підставі ст.55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
З копії паспорта позивача вбачається, що станом на час звернення із заявою про призначення пенсії йому виповнилося 54 роки, тобто останній досягнув пенсійного віку.
Спірним у межах правовідносин цієї справи є наявність у позивача страхового стажу, достатнього для призначення пільгової пенсії, оскільки відповідач стверджує, що страховий стаж позивача становить 3 роки 4 місяці 8 днів. 
Згідно з ч.1 ст.24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Ч.2 ст.24 цього Закону №1058 передбачає, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону  за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч.4 ст.24 вищезазначеного Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим  Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”№ 1058 набрав чинності 01 січня 2004 року, а тому періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим  Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 2004 року.
Згідно зі ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Відповідно до п.3 цього Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Таким чином, з системного аналізу наведених норм права можна дійти висновку, що в разі відсутності в трудовій книжці необхідних записів або їх неправильному чи неточному оформленні за періоди роботи до 01 січня 2004 року, зарахування таких періодів роботи до страхового стажу здійснюється на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів і угод з відмітками про їх виконання та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п.8.1 розділу 8 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (чинної на момент внесення до трудової книжки позивача першого запису) контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки робітників і службовців" (ЗП УРСР, 1973 р. № 21, ст.115).
Так, пункт 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки робітників і службовців" передбачав, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених  законом  випадках іншу відповідальність.
З аналізу змісту вказаних вище норм права вбачається, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а тому, як наслідок, не може впливати на його особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Крім того, як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідно до ч.3 ст.44 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
На підставі пункту 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Відповідно до п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів щодо здійснення відповідачем своїх повноважень щодо отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірних періодів роботи до загального стажу.
Колегія суддів зазначає, що у зв`язку із зверненням позивача про призначення пенсії за віком відповідач зобов`язаний перевірити, зокрема, чи має заявник стаж роботи. У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв орган Пенсійного фонду обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06 березня 2018 року в справі № 754/14898/15-а (провадження № К/9901/11030/18).
Крім того, у постанові від 21 лютого 2018 року у справі 687/975/17 Верховний Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи, за наявності у трудовій книжки відомостей достатніх у своїй сукупності для визначення конкретного періоду роботи, не може бути підставою для виключення вказаного періоду роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення організаційно-розпорядчих документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист, в тому числі вирішення питання щодо призначення пенсії за віком.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем для призначення пенсії ОСОБА_1 не враховані відомості, зазначені в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 05 березня 1984 року (а.с.14), оскільки така містить невідповідності з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162, так як печатка на титульному аркуші не відповідає печатці підприємства, на якому вперше заповнювалась трудова книжка. Відповідно, пенсійний орган не взяв до уваги записи такої трудової книжки: період роботи в КСП "Старосільське" з 05 березня 1984 року по 05 березня 1996 року; період перебування на обліку та отримання допомоги по безробіттю в Рокитнівському районному центрі зайнятості Рівненської області з 02 січня 2009 року по 27 грудня 2009 року.
Колегія суддів зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, вини позивача у неналежному заповненні його трудової книжки немає, судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності цієї трудової книжки, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, і зазначена обставина не може позбавити його конституційного права на соціальний захист та вирішення питання надання пенсії, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині. При цьому, будь-яких доказів на спростування достовірності внесених до трудової книжки позивача записів про періоди роботи або відсутності підстав для їх зарахування до страхового стажу відповідачем суду не надано та судом у ході розгляду справи не здобуто.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем  до страхового стажу позивача не зараховано період догляду за дитиною-інвалідом ОСОБА_2 з 01 серпня 1996 року по 28 лютого 2002 року, зазначений в довідці від 07 серпня 2020 року № 519, оскільки при перевірці факту догляду за дитиною-інвалідом були допущені порушення, а саме: відповідно до відомостей, зазначених у паспорті сусідки позивача - ОСОБА_3 , встановлено, що остання проживає в с. Старе Село Рокитнівського району з 19 лютого 2003 року, тому не могла свідчити за період з 1996 по 2002 рік.
Відповідно до п."є" ч.3 ст.56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також, зокрема, час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.
Таким чином, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом з дитинства, до стажу роботи, який дає право на трудову діяльність, зараховується час догляду за такою дитиною.
П.10 Порядку №637 передбачає, що час догляду за інвалідом I групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлюється на підставі: акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів I групи і дітей-інвалідів) і вік (для престарілих і дітей інвалідів).
Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних.
Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду та інші документи.
Документами, які підтверджують вік, можуть бути свідоцтво про народження або паспорт чи довідка житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації) та інші.
Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_1 та дитиною-інвалідом.
Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Рокитнівської районної державної адміністрації від 07 серпня 2020 року №519 ОСОБА_1 призначено допомогу по догляду за дитиною-інвалідом за періоди: з 01 серпня 1996 року по 29 лютого 2002 року; з 01 квітня 2005 року по 30 вересня 2005 року; з 25 жовтня 2005 року по 31 липня 2006 року та з 27 вересня 2006 року по 08 серпня 2008 року (а.с.16).
Крім того, час догляду позивача за дитиною-інвалідом ОСОБА_2 зафіксовано в Акті №11 обстеження фактичних обставин здійснення догляду від 18 грудня 2020 року (а.с.22).
З вищезазначеного акту обстеження вбачається, що головним спеціалістом відділу обслуговування громадян (сервісний центр) № 11 управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області Шевчук Н. В. проведено перевірку факту догляду ОСОБА_1 за дитиною-інвалідом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Перевірка проведена в присутності голови виконкому Старосільської ОТГ Сарненського району Рівненської Рівненської області ОСОБА_4 шляхом опитування сусідів: 1) ОСОБА_3 паспорт НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 2) ОСОБА_5 паспорт НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які підтвердили, що ОСОБА_1 дійсно не працював з 05 березня 1996 року по даний час та здійснював догляд за дитиною-інвалідом ОСОБА_2 з 01 серпня 1996 року по 29 вересня 2002 року; з 01 квітня 2005 року по 30 вересня 2005 року; з 25 жовтня 2005 року по 31 липня 2006 року та з 27 вересня 2006 року по 08 серпня 2008 року.
Разом з тим, відповідачем не зараховано період догляду за дитиною-інвалідом ОСОБА_2 з 01 серпня 1996 року по 28 лютого 2002 року, зазначений в довідці від 07 серпня 2020 року №519, оскільки відповідно до відомостей, зазначених у паспорті сусідки позивача - ОСОБА_3 , встановлено, що остання проживає в с. Старе Село Рокитнівського району з 19 лютого 2003 року,  а тому вона не могла свідчити за період з 1996 по 2002 рік.
Відповідно до ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року №1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Тому, відомості паспорта підтверджують факт реєстрації у відповідному населеному пункті, однак не можуть вважатися беззаперечним підтвердженням місця перебування чи місця фактичного проживання особи.
З довідки Старосільської сільської ради від 05 березня 2021 року №474 судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно проживає в с. Старе Село Рокитнівського району з 1982 року (а.с.23), а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно зазначив, що не зарахування до страхового стажу позивача періоду догляду за дитиною-інвалідом ОСОБА_2 з 01 серпня 1996 року по 28 лютого 2002 року є необґрунтованим та безпідставним.
Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає правильними висновок суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо відмови у призначені пенсії позивачу у зв`язку з відсутністю страхового стажу є протиправними, оскільки відповідач у відповідності до ч.3  ст.44 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058 та пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 22-1 не вжив заходів щодо отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірних періодів роботи до загального страхового стажу, а тому необхідно зобов`язати відповідача призначити пенсію позивачу зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Доводи апеляційної скарги відповідача, на думку колегії суддів, не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 139, 229, 242, 243, 250, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

                                                       п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року  у справі № 460/1771/21 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 25 жовтня 2021 року.