ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року	Львів	Справа № 380/9797/21 пров. № А/857/18602/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                       Большакової О.О.,
суддів                                                            Затолочного В.С., Качмара В.Я. 
з участю секретаря судового засідання     Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року (суддя першої інстанції Грень Н.М., м. Львів)

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати грошової компенсації за невикористані 12 діб додаткової відпустки за 2019 рік та 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової відпустки за 2020 рік; зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані 12 діб додаткової відпустки за 2019 рік та 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової відпустки за 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 22.02.2021.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 12 діб додаткової відпустки за 2019 рік та 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової відпустки за 2020 рік. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 12 діб додаткової відпустки за 2019 рік та 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової відпустки за 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 22.02.2021 року. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Головного управління Національної поліції у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 908 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн. У стягненні 5000,00 грн витрат на правову допомогу відмовлено.
Не погодившись із рішенням, вважаючи таке ухваленим без врахування фактичних обставин справи, порушенням норм матеріального права, його оскаржило Головне управління Національної поліції у Львівській області. Просить скасувати оскаржене рішення суду від 10.09.2021 та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що питання виплати грошового забезпечення та відповідних грошових компенсацій поліцейським при звільненні, у тому числі розрахунок суми такого забезпечення та компенсацій, види компенсацій, що підлягають нарахуванню, урегульовані Законом України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а також Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом МВС України від 06.04.2016 №260 (далі - Порядок №260; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Виходячи з положень наведених норм, при звільненні поліцейському виплачується компенсація за невикористану лише в році звільнення щорічну чергову відпустку. У2019 року позивачу, який скориставшись своїм правом на відпуску шляхом подання письмово рапорту, було надано частину щорічної основної відпустки в кількості 20 календарних діб з 28.07.2019-16.08.2019. Позивачу на задоволення його письмового рапорту було надано залишкову частину щорічної основної відпустки в кількості 10 календарних діб та частину додаткової відпустки в кількості 3 доби з 27.12.2019-10.01.2020. Протягом 2019-2021 (до дня звільнення зі служби) з письмовими рапортами про надання позивачу іншої частини додаткової відпустки в кількості 12 календарних діб за 2019 рік, а також щодо надання позивачу щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік, з яких 30 діб основної та 15 діб додаткової відпустки, ОСОБА_1 до ГУНП у Львівській області не звертався, конституційним правом на такі відпустки не скористався, а відтак у ГУНП у Львівській області відступні правові підстави, обов`язок та повноваження надавати працівнику примусово будь-яку з зазначених відпусток. Будь-яких перешкод для використання щорічної додаткової відпустки за 2019 рік в кількості 12 діб та щорічної оплачуваної відпустки в загальній кількості 45 діб за 2019 рік в позивача не було.
Позивач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи шляхом надіслання судової повістки на вказану ним адресу, яка отримана 07.12.2021, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.  
Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі. 
У судовому засіданні представник відповідача Павлій І. підтримала вимоги апеляційної скарги та надала пояснення, аналогічні викладеним в ній.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу в органах національної поліції та на час звільнення займав посаду начальник сектору реагування патрульної поліції №1 патрульної поліції Бориславського відділення поліції Дрогобицького відділу поліції Головного управління НП у Львівській області.
Відповідно до наказу ГУ НП у Львівській області №93о/с від 22.02.2021 позивача звільнено зі служби відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу), із встановленням премії за лютий 2021 року в розмірі 25,17% та з виплатою компенсації за невикористану відпустку за фактично відпрацьований час у 2021 у кількості 03 діб основної відпустки та 01 доби додаткової відпустки.
Також встановлено, що Головним управлінням Національної поліції у Львівській області позивачу не було нараховано компенсацію за невикористані дні відпустки за 2019 та 2020 роки на час звільнення.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки. Отже, позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористані ним частини вказаних вище відпусток, проте відповідач протиправно під час звільнення останнього її не виплатив, чим вчинив протиправну бездіяльність. Відтак, належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання ГУ НП у Львівській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані 12 діб додаткової відпустки за 2019 рік та 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової відпустки за 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення - 22.02.2021.
Разом з тим, суд зазначив, що враховуючи незначну складність справи, недоведеність її значення для позивача та обсяг наданих послуг, а також те, що справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надані послуги зводились виключно до надання послуги щодо підготовки позовної заяви, тому розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача повинен становити 1000 грн.
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Аналогічні положення містяться у частині 1статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР.
Статтею 4 Закону України «Про відпустки» передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13,  14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Приписами частини 1 та 2 ст.92 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.
Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Частинами 1, 2, 3 і 4 статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Відповідно до частин 8, 9, 10 та 11 статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Отже, правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним. Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено й позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Крім того, відповідно до Закону не зазначено за конкретно яку відпустку виплачується грошова компенсація.
Відповідно до частин 1, 2 статті 94 Закону №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260), який визначає критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.
Пунктом 3 розділу І Порядку №260 закріплено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Приписами пункту 8 розділу III Порядку №260 визначено, що поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.
Положеннями абзаців 7 та 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Таким чином, відповідно Порядком також не зазначено за конкретно яку відпустку виплачується грошова компенсація.
Стосовно посилання відповідача на відсутність обов`язку щодо нарахування та виплати позивачу при звільненні компенсації за невикористані відпустки (основної та додаткової) за роки, що передували року звільнення позивача зі служби у Національної поліцій України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої  статті 124 Конституції України  (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників -КЗпП України.
З огляду на не врегулювання положеннями Закону №580-VIII та Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування при вирішенні спору у цій справі приписів КЗпП України та Закону №504/96-ВР.
Так, як зазначалось, відповідно до частини 1статті 24 Закону№504/96-ВР і частини 1 статті 83 КЗпП України  у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної так і додаткової відпусток.
Така позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19.01.2021 у справі №160/10875/19, у постанові Верховного Суду від 04.02.2021 у справі №160/5393/19, від 31.03.2021 у справі №320/3843/20, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, за період 2019-2020 років позивач не використав 12 календарних діб додаткової відпустки за 2019 рік та 30 діб основної й 15 днів додаткової відпустки за 2020 рік.
Враховуючи вищевикладене, позивач при звільненні зі служби з Національної поліції України мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним основну та додаткові відпустки. Однак, відповідачем протиправно не виплачено таку компенсацію.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані 12 діб додаткової відпустки за 2019 рік та 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової відпустки за 2020 рік та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані 12 діб додаткової відпустки за 2019 рік та 30 діб щорічної основної та 15 діб додаткової відпустки за 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 22.02.2021 року.
Крім того, враховуючи незначну складність справи, недоведеність її значення для позивача та обсяг наданих послуг, а також те, що справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надані послуги зводились виключно до надання послуги щодо підготовки позовної заяви, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 1000 грн.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 17.12.2021.