КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 372/3972/20
провадження № 22-ц/824/13900/2021
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
     
21 жовтня 2021 року                                                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А., 
 
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 липня 2021 року в складі судді Зінченка О. М.,
встановив:
 
15.11.2020 Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ  «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1   на свою користь заборгованість у розмірі 13 017,21 грн за кредитним договором  №б/н  від  29.09.2009, а також вирішити  питання  щодо розподілу  судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг,  у зв`язку з чим підписала заяву  б/н від 29.09.2009 року.
При укладенні  договору  сторони керувалися  ч. 1 ст. 634 ЦК  України, згідно якої  договором  приєднання є договір,  умови якого  встановлені однією  із сторін  у формулярах  або  інших  стандартних формах, який  може бути  укладений  лише  шляхом  приєднання  другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може  запропонувати свої  умови договору.  
Позичальник  при підписанні  анкети-заяви  підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг»,  «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці, який у подальшому було збільшено до 13 050 грн.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 3.2., 3.3. договору , на підставі яких позичальник при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою суду.
Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, але в процесі користування кредитним рахунком позивальник не надав своєчасно банку грошові кошти у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
ІНФОРМАЦІЯ_1   ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.03.2015 року.
За змістом  ст. 608, 1218,1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника  припиняються лише  ті зобов`язання,  які нерозривно  пов`язані  з його  особою  і не  можуть  бути  виконані  іншою  особою,  у той  час як  у результаті  спадкування  до  спадкоємця переходять  усі права та обов`язки, що  належали спадкодавцю  на час відкриття спадщини і не  припинилися у наслідок  його смерті.  
В даному  випадку  спадкоємцем,  який постійно  проживав  разом  із спадкодавцем  на  час  відкриття спадщини є  ОСОБА_1 , що підтверджується    копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості  адреси реєстрації  зазначена : АДРЕСА_1 .
На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України позивачем 07.02.2019 була направлена претензія кредитора до Української міської державної нотаріальної контори та 27.06.2019  отримана  відповідь Обухівської  районної державної  нотаріальної контори.
Відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника.  Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки.
Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
16.05.2020 до спадкоємців позичальника було направлено лист - претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.
Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 29.09.2009 року становить 13 017,21 грн - заборгованість   за простроченим тілом кредиту. 
Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 липня 2021 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О. Л. просить скасувати заочне рішення  суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати.
Підставами апеляційного  оскарження  вказаного судового рішення  заявник зазначає  неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що судом в оскаржуваному  судовому  рішенні застосовано норму права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах  Верховного Суду від 18  вересня  2019 року  у справі №640/6274/16-ц, від  18 вересня  2019 року  у справі  №336/7643/18,  від 22 січня  2020  року  у справі  №306/2000/16-ц.
Доводи апеляційної скарги зводяться до  того,  що  суд  першої  інстанції не перевірив,  хто є власником  квартири за  адресою   реєстрації спадкодавця.  Відповідач  до  суду  не  з`являвся,  заперечень  чи відзиву на  позов  не  надав,  не надав доказів, що  розмір  спадкового  майна  є меншим,  ніж заборгованість  спадкодавця по  кредиту, отже  на  ньому  лежить  обов`язок  щодо  відшкодування  боргу  спадкодавця в повному обсязі.     
Правом  надання  відзиву на  апеляційну  скаргу  відповідач  не  скористалась.
Відповідно до положень частини 1 статті  369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
За змістом частин першої, третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
 Відповідно  до  частини другої та третьої  статті  1281  ЦК  України (  в редакції на  час відкриття спадщини після смерті  ОСОБА_2 ) кредиторові  спадкодавця належить  протягом   шести місяців від дня, коли він  дізнався  або міг  дізнатися  про  відкриття спадщини, пред`явити  свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину  незалежно  від  настання строку вимоги.
Якщо  кредитор  спадкодавця не  знав і не  міг знати про  відкриття спадщини, він  має  право  пред`явити   свої вимоги до  спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом  одного  року від настання  строку вимоги. 
Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.
Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.
При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини.
Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
За змістом частини першої статті 1297 ЦК України (у редакції на час відкриття спадщини після смерті  ОСОБА_2 ) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак  відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку, передбаченому положеннями статті 1282 ЦК України.
При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:  чи  пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;  коло спадкоємців, які прийняли спадщину;  при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду   у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12.
Судом  установлено, що 29 вересня  2009 року   між  ПАТ «КБ «ПриватБанк» і   ОСОБА_2  було укладено договір шляхом написання заяви, яка разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами становить договір про надання банківських послуг, укладений між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_2 .
Відповідно до  умов  договору  ОСОБА_2   отримала  кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами договору та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
ОСОБА_2   не виконала своїх зобов`язань за вказаним договором, унаслідок чого  у неї перед ПАТ «КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість.
ІНФОРМАЦІЯ_2   ОСОБА_2   померла.
Відповідно  до  Державного  акту  на право  власності на  земельну  ділянку  серії  ЯЛ №004925, ОСОБА_2    була  власником   земельної  ділянки  площею  0,1200 га, розташованої  за адресою:  Київська область, Обухівський район,  Щербанівська сільська рада (а.с.82).
Як вбачається  з   копії  спадкової справи №307/2015 після  померлої  ІНФОРМАЦІЯ_1   ОСОБА_2 ,   до Обухівської  районної  державної  нотаріальної контори Київської області з заявою про  прийняття  спадщини  після  смерті матері 17.09.2015 року  звернулась  ОСОБА_1   (а.с.70).
19.09.2015  ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до Обухівської   районної  державної  нотаріальної контори  із претензією кредитора (а.с.74).
07.10.2015  на  вказану  претензію  банку було надано відповідь державного  нотаріуса про те, що на підставі заяви про  прийняття спадщини,  яка надійшла   від  ОСОБА_1 ,  відкрито  спадкову справу №307/2015 щодо майна   померлої  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Свідоцтва по  даній справі не видавалися (а.с.75).  
16 травня  2020  року  банк надіслав на адресу відповідача  ОСОБА_1    лист - претензію про сплату нею, як спадкоємцем за законом, заборгованості станом на дату смерті позичальника у розмірі 13 017 грн 21 коп.
Посилаючись на те, що вказана заборгованість не була сплачена відповідачем, банк звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з останньої 13 017,21 грн - заборгованість   за простроченим тілом кредиту. 
Відмовляючи у задоволенні  даного  позову  суд  першої  інстанції  виходив  з того,  що позивачем  не  надано  доказів   фактичного проживання відповідача  із спадкодавцем  на  час відкриття спадщини, а також  доказів,  які підтверджують  яке саме майно  прийняв у спадок  відповідач та яка його  вартість.
Апеляційний суд  не  може погодитись  з таким висновком  суду  першої інстанції  з огляду  на таке. 
Судом  встановлено, що  строк  пред`явлення   вимоги  кредитором  спадкодавця до спадкоємця боржника, передбачений  ст.1281  ЦК  України  пропущено  не  було, оскільки  з такою  вимогою    кредитор  звернувся до  нотаріальної контори  19.09.2015, тобто  протягом  шести місяців  з  моменту відкриття спадщини. 
Заявлення  кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса,  не суперечить приписам ч. 2 ст. 1281 ЦК України.
З заявою про  прийняття спадщини, у складі  якої є нерухоме майно,  звернулася  лише  дочка спадкодавця  -   ОСОБА_1 .  
Матеріали спадкової справи  не  містять  відомостей про  наявність   інших  спадкоємців і  наявність  таких  не  було  встановлено  судом. 
З огляду  на    наявність  порушеного права (наявність непогашеної спадкодавцем заборгованості за кредитним договором), факт прийняття спадщини відповідачем після смерті позичальника,  наявність спадкового майна у вигляді  земельної ділянки  площею  0,1200 га, розташованої  за адресою:  Київська область, Обухівський район,  Щербанівська сільська рада,  суд  першої  інстанції не врахував, що принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у статті 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна, та дійшов помилкового  висновку про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження фактичного  проживання  відповідача разом  із спадкодавцем,  також наявності спадкового майна та  його вартості.
Висновки суду першої  інстанції про відмову у задоволенні позову з вказаних вище підстав суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суд безпідставно поклав обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.
Відповідно до наданого суду розрахунку  заборгованості,  станом  на  день смерті  боржника, а саме 20.03.2015,  розмір  заборгованості за простроченим тілом  кредиту становив 10 431,14 грн. (а.с.8).  
Відповідно  до   виписки  по  рахунку  боржника,   після її  смерті   було  проведено  загальний розмір   платежів на  погашення  заборгованості в сумі 1 879,46  грн  (а.с.11).
За таких підстав  вимоги  кредитора  є  доведеними та обґрунтованими в розмірі                  8 551,68 грн  (10431,14 грн - 1 879,46 грн).
Вказана  сума  вимог   не  перевищує  вартості успадкованого майна.
ОСОБА_1      доказів   зворотнього   не   надала. 
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 липня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
За приписами ст. 141 ЦПК  України  з ОСОБА_1 на  користь АТ КБ «ПриватБанк»  підлягає  стягненню   сплачений  судовий  збір   пропорційно до розміру  задоволених позовних  вимог (65,69%)  в сумі 3 452 грн. 
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України  суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.
Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 липня 2021 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути  з   ОСОБА_1 (місце реєстрації:  АДРЕСА_1 ,   реєстраційний номер облікової  картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ( 49094, м. Дніпро,  вул. Набережна  Перемоги,  50, код ЄДРПОУ 14360570, рахунок   № НОМЕР_2 ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.09.2009 в  розмірі  8 551,68  грн  та  судові витрати  по сплаті судового збору  в сумі 3 452 грн ,  всього  12 003,68 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не  підлягає.
 
Суддя-доповідач:                                                                Г.  М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                   І. М.  Рейнарт  
 
                                                                                               Т. А. Семенюк