Ухвала
 
16 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 344/7124/17
провадження № 61-17585ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 липня 2021 року та додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
 
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 02 березня 2021 року провадження у справі в частині щодо відповідача ОСОБА_3 закрито на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України.
 
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 березня 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк позовної давності для звернення з даним позовом. Позов ОСОБА_1 задоволено. 
 
Визнано незаконним та скасовано пункт 2.50 рішення XXVII сесії 5 демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 20 травня 2008 року «щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю та передання у власність, земельні ділянки громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд» на земельну ділянку, площею 0,0996 га, кадастровий помер 2610100000:06:001:0139 на АДРЕСА_1 . 
 
Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №989967 з реєстраційним номером №010929400491, виданий 20 травня 2009 року на земельну ділянку, площею 0,0996 га, кадастровий номер 2610100000:06:001:0139. 
 
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15030794 від 08 серпня 2014 року, номер запису про право власності: 6620817, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 422281926101 за ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0,0996 га, кадастровий номер 2610100000:06:001:0139, за адресою АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 липня 2021 рокуапеляційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , Івано-Франківської міської ради задоволено, рішення Івано-Франківського міського суду від 02 березня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Додатковою постановою Івано-Франківського апеляційного суду 07 вересня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 880,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
 
ОСОБА_1 21 жовтня 2021 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 липня 2021 року та додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року, у якій ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та додаткову постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 підставою касаційного оскарження зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2021 року у справі № 444/2765/19.
 
Касаційна скарга підлягає поверненню у цій частині з таких мотивів.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).
 
Оскаржена постанова Івано-Франківського апеляційного суду ухвалена 13 липня 2021 року. Постанова Верховного Суду від 05 серпня 2021 року у справі № 444/2765/19, на яку посилається у касаційній скарзі ОСОБА_1 , ухвалено та оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень після ухвалення оскарженого судового рішення. Тому посилання на постанову Верховного Суду не може бути підставою касаційного оскарження судового рішення і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга у цій частині підлягає поверненню. 
 
Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 липня 2021 року та додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року в частині посилання у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 05 серпня 2021 року у справі № 444/2765/19 повернути.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                          В. І. Крат