ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 р. 	Справа № 440/341/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.03.2021, головуючий суддя І інстанції:  Клочко К.І., вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 26.03.21  по справі № 440/341/21
за позовом      ОСОБА_1  
до      Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області                        
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області та скасувати викладену в листі від 19.06.2020 (вихідний №03 - 2/2427), відмову ОСОБА_1 в наданні статусу "Особи з інвалідністю внаслідок війни";
- зобов`язати Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області надати ОСОБА_1 статус "Особи з інвалідністю внаслідок війни" та видати посвідчення відповідного зразка.
- зобов`язати Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області зареєструвати ОСОБА_1 у відділі персоніфікованого обліку пільговиків по категорії: "Особа з інвалідністю внаслідок війни 2 групи" з 15.06.2020 - дати встановлення інвалідності.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність бездіяльності відповідача, яка полягає у відмові в наданні ОСОБА_1 статусу "Особи з інвалідністю внаслідок війни", оскільки нещасний випадок з позивачем трапився при виконанні ним службових обов`язків, що підтверджується актом про нещасний випадок.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 позов задоволено частково. 
Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.
Зобов`язано Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захистом”    з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач у період з 05.12.2001 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 31.05.2016 - у Національній поліції, що підтверджено залученою до матеріалів справи копією трудової книжки позивача.
Наказом ГУНП в Полтавській області від 27.05.2016 №151о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України “Про національну поліцію” (через хворобу).
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії висновку від 22.03.2016 службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень старшим сержантом поліції ОСОБА_1 , що затверджений головою ліквідаційної комісії УДАІ УМВС України в Полтавській області підполковником поліції ОСОБА_2 , позивачем 11.06.2011 під час виконання службових обов`язків під час забезпечення безпеки дорожнього руху отримано тілесні ушкодження.
Актом від 22.03.2016 розслідування нещасного випадку, що стався 11.06.2011, встановлено, що нещасний випадок внаслідок травми, заподіяної іншою особою, стався у період проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ та при виконанні службових обов`язків.
06.07.2016 Лубенською міжрайонною МСЕК ОСОБА_1 з 27.06.2016 вперше встановлена ІІ група інвалідності з огляду на отримання травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.
27.06.2017 Лубенською міжрайонною МСЕК позивачу з 23.06.2017 повторно встановлено ІІ групу інвалідності.
16.06.2020 Лубенською міжрайонною МСЕК позивачу з 15.06.2017 повторно встановлено ІІ групу інвалідності.
Позивач звернувся до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області з заявою про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.
Листом від 19.06.2020 за вих. №03-2/2427 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для встановлення поліцейським статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, оскільки служба в Національній поліції не надає такого права.
Не погодившись з відмовою Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області в наданні статусу "Особи з інвалідністю внаслідок війни", позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості. 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Правовий статус ветеранів війни визначений Закону України від 22.10.1993 №3551-ХІІ “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захистом”   (надалі - Закон №3551-ХІІ).
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-ХІІ,   до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків.
З метою врегулювання питань, пов`язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 №1346, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.01.2003 за №83/7404, затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України (надалі - Порядок №1346).
Згідно з п.п. 3.9, 3.10 Порядку №1346, Комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він трапився в період проходження служби під час: припинення або запобігання злочинам або правопорушенням; вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод; охорони і забезпечення громадського порядку; несення постової чи патрульної служби; виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили; забезпечення безпеки дорожнього руху.
Комісія з розслідування також визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він стався в період проходження служби внаслідок     безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов`язків, з   метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо).
Право на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-ХІІ, законодавець пов`язує з тим, що інвалідність працівника сталася в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних, зокрема, з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та наявністю передбачених Порядком обставин, що призвели до травмування чи захворювання.
Судовим розглядом встановлено, що відмовляючи позивачу у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідач виходив з того, що положення п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-ХІІ не поширюються на осіб, які проходили службу у Національній поліції.
Однак, відповідач не врахував, що ОСОБА_1 у період з 05.12.2001 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 31.05.2016 - у Національній поліції, а нещасний випадок, внаслідок якого ним отримано травму, що зумовила настання інвалідності, з заявником трапився 11.06.2011, тобто,  у період проходження служби в органах внутрішніх справ на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби 3-го взводу ДПС Лубенської роти ДПС (для обслуговування доріг державного значення), підпорядкованої УМВС.
Отримана позивачем травма пов`язана з виконанням ним службових обов`язків особи рядового/начальницького складу органів внутрішніх справ (МВС України) та зумовила настання інвалідності, що підтверджено залученими до матеріалів справи матеріалами службового розслідування та довідками про встановлення групи інвалідності.
З урахуванням встановлених по справі обставин, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку стосовно того, що положення п. 2 ч. 2   ст. 7 Закону №3551-ХІІ поширюються на позивача, як на особу рядового/начальницького складу органів внутрішніх справ (МВС України).
Факт звільнення позивача зі служби в поліції через хворобу не впливає на обставини визнання за ним права на набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, оскільки визначальним у спірних відносинах є момент отримання травми (поранення, контузії) та її зв`язок з виконанням службових обов`язків.        
Враховуючи вказане вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача щодо відмови у наданні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни належить визнати протиправними.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 статусу особи з інвалідність внаслідок війни з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 по справі №440/341/21 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.С. Рєзнікова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    Л.В. Мельнікова