ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 606/973/21	Головуючий у 1-й інстанції Марціцка І.Б. 	
Провадження № 22-ц/817/850/21 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 307000000   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
апелянта ОСОБА_1 , його представника— ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4  

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 08 червня 2021 року (ухвалене суддею Марціцькою І.Б., дату складення повного тексту не зазначено) у цивільній справі № 606/973/21 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Микулинецької селищної ради, третя особа приватний нотаріус Теребовлянського районного нотаріального округу Гордєєва Л.Є. про визнання права спільної часткової власності, -

ВСТАНОВИВ:

       В травні 2021 року ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 звернулись в суд із вказаним позовом .
       В обґрунтування вимог позивачі вказують, що будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 належав до колгоспного двору і складався із 5 членів: ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , головою якого був ОСОБА_10 .. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер, після його смерті відкрилася спадщина за законом на належну йому частку житлового будинку, яку прийняла донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8 і після його смерті спадщину прийняла дружина ОСОБА_3 . Посилаючись на те, що вони не можуть оформити спадкові права через відсутність правовстановлюючих документів, просили задовольнити позов.
       Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 08 червня 2021 року позов ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 задоволено.
       Визнано за ОСОБА_3 право власності на 3/5 часток будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 , з яких 1/5 частка будинку як спадкове майно після смерті батька ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 1/5 частка будинку як спадкове майно після смерті чоловіка ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; та 1/5 частка будинку на яку вона має право як член колишнього колгоспного двору.
       Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_7 право власності за кожним на 1/5 частки будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 на яку вони мають право як члени колишнього колгоспного двору.
       Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права і невірне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
       Вказує, що позивачі намагаються узаконити самочинне будівництво та безпідставно провести державну реєстрацію права власності на цю будівлю.
       Зазначає, що йому належить земельна ділянка, на якій частково розміщена будівля позивачів. Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта іншого власника істотно обмежує права власника землі.
       Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
       В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і зіслався на доводи викладені в ній. Додатково пояснив, що будинок та господарські будівлі були збудовані ще до 1975 року батьками позивачки і його батьки, як сусіди не мали претензій до сусідів ОСОБА_12 . На даний час він має намір приватизувати земельну ділянку і з`ясувалось що господарська будівля ОСОБА_12 знаходиться на межі його господарства. Їх господарства на даний час розділяє огорожа і стіна спірної господарської будівлі. Належний йому будинок будували батьки, які також працювали в колгоспі.
       Представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що кут господарської будівлі, а саме 60 см будівлі ковальських заходить на належну апелянту земельну ділянку. Апелянт має намір приватизувати 0,25 га земельної ділянки і при оформленні технічної документації та проведенні земельної експертизи виявлено накладку.
       Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , апеляційну скаргу не визнав та пояснив, що коли в 1970 році надавали дозвіл на будівництво ОСОБА_12 будинку то їх господарство було крайнім на вулиці. Батькові відповідача пізніше дали дозвіл на будівництво і суперечок щодо будівництва між колишніми власниками не було. Апелянт також не мав правовстановлюючих документів на будинок і рішенням суду за ним визнано право власності на будинковолодіння. Виготовлення технічної документації із землеустрою та рішення сільської ради про надання земельної ділянки площею 0,25 га не свідчить про захоплення його довірителями земельної ділянки апелянта при будівництві господарської будівлі у 1975 році.
        Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження у справі підлягає закриттю.
       Судом встановлено, що відповідно до довідки виданої виконкомом Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 14.04.2021 року №113, двір розташований за адресою: по АДРЕСА_1 був колгоспним. В даному домогосподарстві проживали і були зареєстровані станом на 15.04.1991 року: голова двору ОСОБА_10 , дочка ОСОБА_3 , зять ОСОБА_8 , онук ОСОБА_5 , онука ОСОБА_9 . 
       Із вищевказаного вбачається, що кожному із членів колишнього колгоспного двору що по АДРЕСА_1 , які проживали в ньому належало на праві спільної сумісної власності по 1/5 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.
       01.03.2003 року ОСОБА_10 і після його смерті відкрилася спадщина за законом на належну йому частку житлового будинку садибного типу, яку прийняла донька ОСОБА_3 .
        ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8 і після його смерті спадщину прийняла дружина ОСОБА_3 .
       Постановою приватного нотаріуса Теребовлянського районного нотаріального округу Гордєєвої Л.І. від 16.04.2021 року №211/02-31, ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок садибного типу. 
       На підставі наведеного суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що згідно норм матеріального права частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають до задоволення у повному обсязі.
       Звернувшись з апеляційною скаргою на вказане судове рішення ОСОБА_1 , посилався на те, що оскарженим рішенням суду першої інстанції порушено його майнові права на земельну ділянку, оскільки господарська будівля частково знаходиться на належній йому земельній ділянці, проте він не був залучений до участі у справі. 
       Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до переконання, що ОСОБА_1 не претендує на нерухоме майно, яке було предметом судового розгляду — житловий будинок з господарськими будівлями.
       За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
       Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).
       Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в статті 14 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”, згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
       Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.
       Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Відповідно до вимог ч.4 ст.12, 13 ЦПК України кожна особа несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
       Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
       Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина третя статті 352 ЦПК України).
       У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.
       На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
       При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.
       У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
       У постановах Верховного Суду від 01 серпня 2019 року в справі №412/1277/2012 (провадження №61-3704св19), від 25 листопада 2020 року у справі №663/227/13-ц (провадження №61-360св20), від 10 лютого 2021 року у справі №328/675/19 (провадження №61-13416св20) зроблено висновок, що у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.
       Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 22 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .
       Дослідивши матеріали справи та вивчивши зміст рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що в мотивувальній частині рішення не містяться висновки суду про права та обов`язки ОСОБА_1 , і у резолютивній частині рішення суд не вказав про права та обов`язки ОСОБА_1 .
       На підставі наведеного рішенням суду першої інстанції права ОСОБА_1 (особи, яка не брала участі у справі і подала апеляційну скаргу) не порушені. Тому, колегія суддів вважає, що у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі і судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.
       Керуючись ст.ст. 260, 261, 352, 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
У Х В А Л И В:

       Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 08 червня 2021 року у цивільній справі 606/973/21 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Микулинецької селищної ради про визнання права спільної часткової власності на будинковолодіння закрити.
       Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст ухвали складено 06 жовтня 2021 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Хома М.В.