УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 682/2455/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/1897/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 грудня 2021 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд 
 
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.
секретар судового засідання – Кошельник В.М.,
з участю представника апелянта ОСОБА_1 – адвоката Бейлика А.Б.,
представника заявника АТ «Правекс Банк» - адвоката Горопашної Л.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2021 року, суддя Зеленська В.І., у справі за заявою Акціонерного товариства «Правекс Банк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі № 682/2455/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором банківського кредиту, 

встановив:

У вересні 2021 року АТ «Правекс Банк», (далі – Банк), звернулося до суду із заявою про визнання поважною причину пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та поновлення строку на його пред`явлення до виконання.
В обґрунтування вказало, що заочним рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12.12.2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» (після перейменування АТ «Правекс Банк») 17413,65 дол. США заборгованості по кредиту і відсоткам та 150993,89 грн. пені за порушення строків повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором №2035-001/07Ф від 09.08.2007 року, а також 9011,83 грн. судових витрат. 20.06.2018 року постановою Апеляційного суду Хмельницької області рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12.12.2016 року залишено без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. 29.01.2021 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області постановив видати дублікат виконавчого листа №682/2455/16-ц у справі №682/2455/16-ц за позовом ПАТ КБ «Правекс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, однак 23.06.2021 року за скаргою ОСОБА_1 Славутський міськрайонний суд Хмельницької області визнав неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Банадиги В.В. щодо прийняття до примусового виконання дублікату виконавчого листа №682/2455/16-ц, виданого Славутським міськрайонним судом Хмельницької області 16.02.2021 року, скасував постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження та зобов`язав повернути дублікат виконавчого листа №682/2455/16-ц, виданого Славутським міськрайонним судом Хмельницької області 16.02.2021 року стягувану без прийняття до виконання, мотивуючи це пропуском банком строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання. Враховуючи наведене, Банк просив суд поновити вказаний строк з огляду на те, що пред`явлення виконавчих листів № 682/2455/16-ц не порушує права ОСОБА_1 та не покладає на неї додаткових зобов`язань.
Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20.10.2021 року поновлено строк для пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа на підставі заочного рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12.12.2016 року, яке набрало законної сили 20.06.2018 року, у цивільній справі №682/2455/16-ц за позовом ПАТ КБ «Правекс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 17413,65 дол. США заборгованості по кредиту і відсоткам, 150993,89 грн. пені за порушення строків повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором №2035-001/07Ф від 09.08.2007 року та 9011,83 грн. судових витрат.
Поновлюючи строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання суд вказав, що 22.08.2018 року, 23.10.2018 року, 18.02.2019 року та 06.11.2020 року АТ «Правекс Банк» зверталося до Славутського міськрайонного суду з письмовими заявами про видачу виконавчого листа у справі №682/2455/16-ц у зв`язку з переглядом заочного рішення Славутського міськрайонного суду апеляційним судом та набрання вказаним рішенням законної сили 20.06.2018 року, однак у визначені законом строки Славутський міськрайонний суд виконавчі листи позивачу (стягувачу) - АТ «Правекс Банк» не видав, внаслідок чого стягувач не зміг своєчасно звернути їх до виконання.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви.
В обґрунтування вказала, що виданий виконавчий лист, який було отримано позивачем 10.01.2017 року, позивач мав право пред`явити до 30.12.2017 року, оскільки на момент його видачі діяла попередня редакція Закону України «Про виконавче провадження», у відповідністі з якою у виконавчому листі вказано, що рішення суду набрало законної сили 30.12.2016 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання один рік. Жодних пояснень, обґрунтувань та доказів того, чому Банк не скористався своїм правом на пред`явлення виконавчого листа до виконання в строк до 30.12.2017 року ним не вказано. Також, Банком не надано пояснень, обґрунтувань та доказів того, чому Банк не скористався своїм правом на пред`явлення виконавчого листа до виконання за період з 30.12.2017 року по 26.02.2018 рік та після 26.02.2018 року до подачі даної заяви. Надсилання Банком суду листів про видачу виконавчих листів не є поважними причинами пропущення процесуального строку, оскільки Банк дій щодо прибуття до суду для отримання виконавчих листів не вчинив. Крім того, суд порушив вимоги процесуального закону, оскільки вийшов за межі заявлених Банком вимог у заяві, самостійно визначивши причини пропуску Банком строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та встановивши, що це є поважними причинами пропуску цього строку. 
Представник апелянта в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги. 
Представник Банку в суді проти апеляційної скарги заперечив, підтримав рішення суду першої інстанції. 
Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12.12.2016 року в справі № 682/2455/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» 17413,65 дол. США заборгованості по кредиту і відсоткам та 150993,89 грн. пені за порушення строків повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором №2035-001/07Ф від 09.08.2007 року та 9011, 83 грн. судових витрат.
За заявою Банку, 05.01.2017 року Славутським міськрайонним судом Хмельницької області на виконання заочного рішення суду від 12.12.2016 року у справі № 682/2455/16-ц видано виконавчий лист № 682/2455/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» 17413,65 дол. США заборгованості по кредиту і відсоткам та 150993,89 грн. пені за порушення строків повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором № 2035-001/07Ф від 09.08.2007 року та 9011,83 грн. судових витрат. Виконавчий лист № 682/2455/16-ц та копію рішення суду згідно повідомлення про вручення поштового відправлення ПАТ КБ «Правекс Банк» отримало 10.01.2017 року.
В лютому 2018 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд заочного рішення. 20.06.2018 року постановою Апеляційного суду Хмельницької області скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12.12.2016 року без змін.
29.01.2021 року ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області заяву АТ «Правекс Банк» задоволено та видано дублікат виконавчого листа №682/2455/16-ц у справі № 682/2455/16-ц за позовом ПАТ КБ «Правекс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 17413,65 дол. США заборгованості по кредиту і відсоткам, 150993,89 грн. пені за порушення строків повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором № 2035-001/07Ф від 09.08.2007 року та 9011,83 грн. судових витрат.
16.02.2021 року вказаний дублікат виконавчого листа №682/2455/16-ц було видано стягувачу АТ «Правекс Банк». У дублікаті міститься відмітка про те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становить один рік з часу набрання рішенням суду законної сили, та вказано дату набрання рішенням суду законної сили – 30.12.2016 року.
23.06.2021 року ухвалою суду задоволено скаргу ОСОБА_1 та визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Банадиги В.В. щодо прийняття до примусового виконання дублікату виконавчого листа №682/2455/16-ц, виданого Славутським міськрайонним судом Хмельницької області 16.02.2021 року; скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Банадиги В.В. від 31.03.2021 року про відкриття виконавчого провадження №65003198; зобов`язано приватного виконавця повернути дублікат виконавчого листа №682/2455/16-ц, виданого Славутським міськрайонним судом Хмельницької області 16.02.2021 року, стягувачу без прийняття до виконання.
22.08.2018 року, 23.10.2018 року, 18.02.2019 року та 06.11.2020 року АТ «Правекс Банк» зверталося до Славутського міськрайонного суду з письмовими заявами про видачу виконавчого листа у справі №682/2455/16-ц у зв`язку з переглядом заочного рішення Славутського міськрайонного суду апеляційним судом та набранням вказаним рішенням законної сили 20.06.2018 року, на що Славутський міськрайонний суд Хмельницької області відповідними листами повідомив Банку, що вказаний виконавчий лист видано Банку згідно поданої заяви від 27.12.2016 року.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні у справі «Горнсбі проти Греції» (заява №18357/91, від 19.03.1997 року) визначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.
Статтею 433 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів, проводяться на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.
Згідно з положеннями ЦПК України (чинними на час ухвалення заочного рішення) заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Кодексом (ч. 1 ст. 233 ЦПК України) . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).
Частиною другою статті 368 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом, або зазначити, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.
05.10.2016 року набрав чинності Закон України від 02.06.2016 року, № 1404-VIII «Про виконавче провадження».
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).
Враховуючи, що заочне рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12.12.2016 року у справі № 682/2455/16-ц було оскаржене до апеляційного суду, дата набрання ним законної сили відповідає даті ухвалення апеляційним судом судового рішення про залишення оскаржуваного рішення без змін, тобто 20.06.2018 року.
У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Суд першої інстанції видаючи виконавчий лист, а також його дублікат, зазначаючи дату набрання законної сили 30.12.2016 року та строк пред`явлення виконавчого листа до виконання один рік, допустив помилку та не врахував, що 30.12.2016 року рішення законної сили не набрало, у зв`язку з чим Банк вправі був звернутися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню, оскільки він був виданий за рішенням, яке не набрало законної сили, що відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 року в справі № 520/1466/14-ц.
Вказаного Банк не вчинив, натомість 22.08.2018 року, 23.10.2018 року, 18.02.2019 року та 06.11.2020 року звертався до Славутського міськрайонного суду із заявами про видачу іншого виконавчого листа у справі №682/2455/16-ц із зазначенням дати набрання законної сили 20.06.2018 року, на що суд першої інстанції повідомляв, що виконавчий лист у вказаній справі Банку вже було видано до перегляду заочного рішення судом апеляційної інстанції.
Колегія суддів зазначає, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлений. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом, та у разі визнання причин пропуску поважними може поновити його (ст. 433 ЦПК України).
Підставою для поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа є наявність поважних причин такого пропуску, встановлення яких віднесено на розсуд суду, який у кожному конкретному випадку має в залежності від конкретних обставин встановити їх наявність та об`єктивну вагу для сторін та для справи.
Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущений та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд, відповідно до ст. 433 ЦПК України, при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку.
Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності дотримання принципу правової (юридичної) визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (зокрема, рішення у справах «Єлоєв проти України», «Новік проти України»).
У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування.
Положення Закону України «Про виконавче провадження», що обмежують строк на пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання, є законодавчим втіленням принципу правової визначеності та встановлюють строк, протягом якого боржник може очікувати примусового виконання рішення, ухваленого не на його користь.
Протягом цього строку позивач (стягувач), який бажає примусово виконати рішення суду, повинен вжити всіх залежних від нього заходів для отримання виконавчого документу та пред`явлення його до примусового виконання.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Пономарьов проти України» (№3236/03) 03.04.2008 року установив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (пункт 41 рішення).
Враховуючи, що дублікат виконавчого листа виданого 16.02.2021 року Банку у справі № 682/2455/16-ц у якому вказано строк пред`явлення виконавчого листа до виконання один рік та дату набрання рішенням суду законної сили – 30.12.2016 року не визнано судом таким, що не підлягає виконанню, він є виконавчим документом та підлягає виконанню згідно чинного законодавства.
Разом з тим, зміст поданої Банком заяви, а також матеріали справи не містять доказів на підтвердження існування обставин, які б перешкоджали заявнику у межах строку, визначеного Закону України «Про виконавче провадження», пред`явити виконавчий лист до виконання, тому посилання в апеляційній скарзі на неправомірність поновлення Банку строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання є обґрунтованим.
В той же час необхідно зауважити, що суд першої інстанції, в порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), вимог ст. 433 ЦПК України, самостійно визначив поважними причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, які, на думку суду, полягають у тому, що судом не було видано виконавчі листи стягувачу, хоча на такі обставини АТ «Правекс Банк» у своїй заяві про поновлення строку не посилався і свої вимоги такими причинами не обґрунтовував. 
На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для поновлення Банку строку для пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Інших доказів, які б свідчили про об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для вчинення процесуальних дій заявником не подано. 
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції досліджуючи матеріали справи дійшов висновків, що не відповідають вірному застосуванню норм процесуального права, вийшов за межі доводів поданої Банком заяви та ухвалив судове рішення, яке не відповідає вимогам закону, у зв`язку з чим вказане рішення підлягає скасуванню із ухваленням судового рішення про відмову в задоволенні заяви про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання.
В порядку ст. 141 ЦПК України з Банку на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 454 грн. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні заяви Акціонерного товариства «Правекс Банк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Правекс Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції в розмірі 454 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року.

Судді:                                                                Р.С. Гринчук

                                                                       Л.М. Грох

                                                                       А.М. Костенко