П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/6107/21	

Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Одеса, 02 червня 2021 року
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                             Димерлія О.О., Єщенка О.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича, про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В :
У квітні 2021 року ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича, про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича про відкриття виконавчого провадження № 6461131 від 23.02.2021 року на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., вчиненого 03.02.2021 року за № 20144; визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича від 23.02.2021 року про стягнення з боржника основної винагороди по виконавчому провадження № 6461131.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказала, що виконавчий округ приватного виконавця Клименка Р.В. є м. Київ, а позивачка зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , що не відноситься до виконавчого округу, а отже, і до територіальної юрисдикції приватного виконавця Клименка Р.В. Позивачка ніколи не мешкала та не була зареєстрована у м. Києві, будь-якого майна чи місця роботи у м. Києві, також, не має. Відтак, вважає винесені приватним виконавцем постанови протиправними.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича про відкриття виконавчого провадження № 6461131 від 23.02.2021 року на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., вчиненого 03.02.2021 року за № 20144.
Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича від 23.02.2021 року про стягнення з боржника основної винагороди по виконавчому провадження № 6461131.
Стягнуто з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича (посвідчення № 0415, видане 30.09.2019 року; 02094, м.Київ, вулиця Поправки Юрія, 6, офіс 31) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1816,00 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 00 копійок).
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням про задоволення позовних вимог, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, апелянт просить скасувати судове та ухвалити нове, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити.
В обґрунтування скарги вказано, що приписами Закону України «Про виконавче провадження» стягувача наділено правом вибору місця виконання рішення, або ж за місцем реєстрації, або ж за місцем проживання боржника. При цьому, у заяві стягувача про примусове виконання виконавчого напису № 20144 від 03.02.2021р., виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., яка надійшла до відповідача та у самому виконавчому написі № 20144 від 03.02.2021р. зазначено, що місце поживання боржника – ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 . тобто, виконавчим документом встановлено було місце проживання боржниці у межах виконавчого округу м. Києва. Жодною нормою Закону України «Про виконавче провадження», чи будь-яким іншим нормативно-правовим актом, не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження, а також не передбачено застереження щодо здійснення виконавчого провадження виключно за місцем реєстрації боржника. Відтак, апелянт вважає, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи за місцем проживання або перебування боржника – фізичної особи незалежно від місця реєстрації останнього. Таким чином, як зауважує апелянт, оскільки до нього надійшов виконавчий документ – виконавчий напис нотаріуса у якому зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання. Отже, на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для скасування спірних постанов відповідача, адже такі були прийняті у відповідності, на підставі закону та у межах повноважень. 
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2021р., провадження у справі було зупинено за клопотанням апелянта, на підставі п.5 ч.2 ст. 236 КАС України.
23.07.2021р. від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про поновлення провадження у справі за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2021р. провадження у справі за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. поновлено.
19.07.2021р. (вхід.№15381/21) від позивача у справі до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вказано про необґрунтованість та безпідставність скарги та доводів апелянта. У зв`язку із чим відсутні підстави для її задоволення. Також, позивачем наголошується на тому, що відповідачем було протиправно, в порушення п. 10 ч. 4 ст. 4, ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження», відкрито виконавче провадження поза межами свого виконавчого округу, відтак усі прийняті в рамках провадження у ньому постанови також є протиправними. 
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, 03.02.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. видано виконавчий напис № 20144 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Груп» заборгованість у сумі 43391,55 грн. за кредитними договорами.
У виконавчому написі зазначено адресу реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 та місце проживання: АДРЕСА_4 .
15.02.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Груп» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. із заявою про примусове виконання виконавчого напису від 03.02.2021 року № 20144.
У заяві вказано адресу місця реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 та адресу проживання: АДРЕСА_4 .
23.02.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Р.В. прийнято постанову ВП № 64611131 про відкриття виконаного провадження з виконання виконавчого напису № 20144 від 03.02.2021 року.
Також, 23.02.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Р.В. прийнято постанову ВП № 64611131 про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди у сумі 4339,16 грн.
Вважаючи вказані вище постанови протиправними, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження №6461131 та про стягнення з боржника основної ви нагороди по виконавчому провадженню №6461131, суд першої інстанції виходив з того, що при відкритті виконавчого провадження, приватний виконавець Клименко Р.В. не володів достовірною інформацією про місце проживання боржника, у зв`язку із чим, у відповідача були відсутні законні підстави для прийняття виконавчого напису до виконання, відкриття виконавчого провадження та стягнення основної винагороди з боржника, зареєстроване місце проживання якої знаходиться у місті Одеса, тобто поза межами виконавчого округу діяльності відповідача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим, виходячи з наступного.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другої статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
Як встановлено ч.1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі – Закон України №1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з п.3 ч.1 ст. 3 Закону України №1404-VІІІ, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Приписами ч. 1 статті 4 Закону №1404-VIIІ закріплено вимоги до виконавчого документа, зокрема, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
За визначенням п. 10 ч.4 статті 4 Закону №1404-VIIІ, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України №1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених ст. 3 цього Закону.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 18 Закону України №1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.
Як встановлено ч.1 ст. 24 Закону України №1404-VIIІ, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника (ч. 2 ст. 24 Закону України №1404-VІІІ).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону України №1403-VIII, виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя; приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Частиною 1статті 28 Закону України №1404-VIIІ встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Вимогами ч. 1 ст. 27 Закону України № 1403-VIII встановлено, що фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».
За приписами п. 1 ч.1 статті 26 Закону України № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Пунктом 1 Розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802 (далі Інструкція №512/5) передбачено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.
У відповідності до п.4 Розділу ІІІ Інструкції №512/5, виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.
За визначенням п. 10 ч.4 ст. 4 Закону України №1404-VIIІ, виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
В силу приписів п.п.5, 10 Розділу ІІІ Інструкції №512/5, у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
В свою ж чергу, місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених ст. 24 Закону.
Перелічені вище законодавчі приписи свідчать про те, що Закон України №1404-VIII визначає вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому, право приватного виконавця відкрити виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Інакше кажучи, якщо місце проживання, перебування боржника фізичної особи або місце знаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та, відповідно, на яку розповсюджується компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.
У іншому ж випадку, - виконавчий документ повертається стягувачу приватним виконавцем без прийняття його до виконання як такий, що пред`явлений не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Апеляційний суд вважає ґрунтовними твердження відповідача у справі, що положення статті 24 Закону України № 1404-VIII містить поняття «місце проживання, перебування» боржника, а не «зареєстроване місцем проживання».
Між тим, на думку судової колегії, з урахуванням викладених вище законодавчих приписів, виконавчі дії мають провадитися в межах саме дійсного/фактичного місця проживання боржника. 
Тобто «примусове виконання» рішень має бути певним чином «наближеним», прив`язаним до місця проживання/перебування боржника, що, окрім іншого, дасть змогу останньому (чи принаймні створить йому відповідні умови) належним чином реалізовувати свої права та обов`язки як учасника виконавчого провадження (як-от: ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення).
До того ж, здійснення виконавчих дій саме за місцем проживання/перебування боржника обумовлюється також змістом цих дій, а саме направлення їх на примусове виконання відповідних заходів, направлених на задоволення інтересів стягувача.
Зокрема, у разі, коли йдеться про рішення майнового характеру, то звертається стягнення на майно боржника (у першу чергу - на кошти та інші цінності, за їх відсутності чи недостатності - на нерухоме майно (стаття 48 Закону № 1404-VIII).
Поряд з тим, за заявою стягувача виконавець може одразу звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (якщо сума стягнення не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати, стаття 68 Закону № 1404-VIII), що в даному випадку й було здійснено виконавцем.
Оскільки, перелічені вище виконавчі дії певною мірою стосуються майнових прав особи-боржника, відбуваються «навколо» боржника і його майна, то очевидним є чому «місце виконання рішення» законодавець «прив`язав» до місця проживання, перебування боржника.
Подібним чином, як зауважив Верховний Суд у своїй постанові від 31.03.2021р. по справі № 380/7750/20 у подібним правовідносинах, можна пояснити опосередкованість місця виконання рішення місцезнаходженням майна боржника, на яке можна звернути стягнення (за рішеннями майнового характеру).
За вказаного, місце проживання (адреса проживання) має відповідати дійсності, а вагоме значення у даному випадку має саме фактична й реальна адреса місця проживання боржника, позаяк його фактичне, реальне місце проживання повинні визначати місце виконання рішення задля досягнення мети виконавчого провадження і дотримання його засад, визначених статтею 2 Закону України № 1404-VIII.
Так, колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що 22.02.2021р. стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Груп» звернулось до приватного виконавця із заявою №38540/ПВ/201004469 від 15.02.2021р. про примусове виконання рішення, у якій просив відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №20144 від 03.02.2021р., виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 43391,55 грн. 
До вказаної заяви були додані: платіжний документ про сплату авансового внеску; оригінал виконавчого напису №20144 від 03.02.2021р.; копія виписки з ЄДР щодо ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Груп».
Розглянувши подану заяву про примусове виконання виконавчого напису № 20144 виданого 03.02.2021р., відповідачем було прийнято постанову від 23.02.2021р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 64611131, з виконання вказаного вище виконавчого документа.
Також, при примусовому виконанні виконавчого напису № 20144 виданого 03.02.2021р. відповідачем на підставі вимог ст. 3, ч. 3 ст. 40, ст. 45 ЗУ «Про виконавче провадження» 23.02.2021р. прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди.
Судом апеляційної інстанції також встановлено, що «адреса проживання бржника», яку стягувач зазначив у своїй заяві, адресованій приватному виконавцю ОСОБА_2 – АДРЕСА_4 , зазначена також у виконавчому написі приватного нотаріуса Горая О. С. від 03.02.2021р. №20144 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , боржника за кредитним договором від 30.03.2012р. №42305, на підставі договорів про відступлення права вимоги на користь стягувача – ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Груп».
Зазначений виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом Горай О. С. на підставі відповідного звернення ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Груп» (стягувач), який набув право вимоги за кредитним договором від 30.03.2012р. № 42305, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Терра Банк», згідно договорів відступлення прав вимоги.
Тобто, інформацію про «адресу проживання» ОСОБА_1 (боржника) повідомлено було саме стягувачем - ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Груп».
Однак, на переконання суду апеляційної інстанції, якщо зареєстроване місце проживання боржника має офіційне підтвердження (відповідні відомості зазначено у паспорті громадянина України), то «адреса проживання» у даному випадку офіційно нічим не підтверджена, внесена до виконавчого напису приватного нотаріуса зі слів стягувача (тобто особи, яка у виконавчому провадженні є заінтересованою стороною).
Апеляційний суд вважає ґрунтовними твердження апелянта про відсутність у виконавця обов`язку перевіряти правильність відомостей, які зазначено у виконавчому документі. 
Водночас, колегія суддів наголошує, що приватний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність у розумінні вимог ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України № 1403-VIII - сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність, повинен дотримуватися принципів верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.
Тобто, закріплені ст. 4 Закону України № 1403-VIII засади діяльності, зокрема, приватного виконавця, вимагають його діяти добросовісно.
Водночас, у заяві стягувача окрім адреси проживання боржника було також вказано адресу реєстрації боржниці – ОСОБА_1 - АДРЕСА_3 . також, ця адреса була вказана і у самому виконавчому документі.
Отримавши заяву ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Груп» про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса, в якому, як і в указаному виконавчому документі, зазначено дві різні адреси боржника, приватний виконавець, на думку судової колегії, не міг не звернути уваги, що ці адреси, якщо вирішувати питання про прийняття до виконання цього виконавчого документа, відносяться до різних виконавчих округів (місто Одеса (Одеська область) та місто Київ відповідно). 
За вказаного, виникає потреба у з`ясуванні фактичного місця проживання боржника, як умови для прийняття виконавчого документа до примусового виконання приватним виконавцем, територіальним округом якої є місто Київ. 
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно вимог ч.ч. 1, 6 статті 29 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі – ЦК України), місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Як встановлено статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон України № 1382-IV):
вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;
місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;
місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;
документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист;
реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
У відповідності до ч. 10 ст. 6 Закону України № 1382-IV, реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
У разі якщо нове місце проживання особи знаходиться в іншій адміністративно-територіальній одиниці, орган реєстрації після реєстрації такого місця проживання надсилає повідомлення про зняття особи з реєстрації відповідному органу реєстрації за попереднім місцем проживання особи в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.11 ст. 6 Закону України № 1382-IV).
Відповідно до норм частини першої статті 4 Закону України від 20 листопада 2012 року № 5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон № 5492-VI) Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Згідно з п. 14 ч.1, ч. 2 ст. 7 Закону України № 5492-VI, до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).
У разі відсутності інформації, передбаченої зокрема, пунктами 9-14 частини першої цієї статті, вноситься відповідна відмітка.
З аналізу наведених вище приписів ЦК України, Закону України № 1382-IV слідує, що місцем проживання особи є житло, в якому вона проживає (постійно або тимчасово). Особа не обмежена у можливості мати більше, ніж одне місце проживання, проте реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою, яку особа сама вибрала і за якою вестиме листування з фізичними/юридичними особами, контролюючими органами, отримуватиме офіційну кореспонденцію. Відомості про місце проживання вносяться, серед іншого, до паспорта громадянина України.
Матеріалами справи підтверджується, та не спростовано відповідачем, що позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою, вчиненою у паспорті ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .
Також, згідно наявної в матеріалах справи (та в матеріалах виконавчого провадження) копії кредитного договору №42305 від 30.03.2012 року, безпосередньо на підставі якого вчинено виконавчий напис № 20144 від 03.02.2021 року, зареєстрованим місцем проживання позивачки є: АДРЕСА_3 .
Суд зазначає, що матеріали справи не місять жодних доказів на підтвердження того, що адресою проживання (перебування) боржника є: АДРЕСА_4 .
Тобто, можна стверджувати, що позивач фактично проживає на території міста Одеси. 
Отже, як вірно зауважував суд першої інстанції, місце реєстрації проживання боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Клименко Р.В. здійснює діяльність, та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Виконавчий документ у виконавчому провадженні ВП №64611131 з огляду на викладене, прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи.
Приймаючи виконавчий напис до виконання, відповідач виходив лише з того, що адресою боржника є зазначена у виконавчому написі нотаріуса адреса проживання боржника: АДРЕСА_4 , не зважаючи на вказану у цьому ж документі зареєстровану адресу місця проживання боржника у АДРЕСА_1 .
До того ж, сам договір від 30.03.2012р. №42305 на підставі якого й вчинено було виконавчий напис, містить виключно таку адресу реєстрації та місця проживання позичальника – АДРЕСА_1 .
Водночас, адреса проживання позивача у м. Києві зазначена лише у виконавчому написі та заяві стягувача про примусове виконання рішення, жоден інший документ в матеріалах виконавчого провадження не вказує на можливе місце проживання позивача саме в місті Києві на момент подання заяви про примусове виконання виконавчого напису.
Тобто об`єктивних даних, на основі яких можна було б стверджувати, що ОСОБА_1 проживає або проживала у місті Києві (в тому числі й на дату відкриття виконавчого провадження), чи має майно на території цього виконавчого округу, відповідачем не надано.
Також, матеріали справи не містять відомостей щодо знаходження майна боржника на території виконавчого округу відповідача, адже згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, у позивачки відсутнє майно, яке знаходиться у м. Києві.
Враховуючи викладене вище, судова колегія вважає, що сама лише вказівка на місце проживання, яке не має жодного підтвердженого взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою. 
Таким чином, визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника - в даному випадку ОСОБА_1 .
Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон України № 1404-VIII пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця.
З урахуванням усього наведеного вище, апеляційний суд погоджується з висновком суду попередньої інстанції стосовно відсутності правових підстав у приватного виконавця Клименко Р.В. виконавчим округом якого є мсто Київ, для прийняття до примусового виконання виконавчого напису № 20144 від 03.02.2021р. та відкриття виконавчого провадження, адже на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володів конкретною інформацією, а тому відповідачем порушено вимоги щодо територіальної діяльності з відкриття виконавчого провадження.
Відтак, у суду першої інстанції були усі передбачені законом підстави для визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича про відкриття виконавчого провадження ВП №6461131 від 23.02.2021 року.
Правові висновки суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний суд, узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 15.07.2021р. по справі № 380/9335/20 та від 31.03.2021р. по справі № 380/7750/20.
Враховуючи зазначене вище законодавче регулювання спірних правовідносин, з огляду на встановлені спірні обставини справи, колегія суддів вважає, що оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.02.2021 року ВП№6461131 була прийнята з порушення вимог ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема з порушенням територіальної підвідомчості та компетенції приватного виконавця, є ґрунтовним також й висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди по виконавчому провадженню від 23.02.2021 року ВП №6461131, прийнятої в рамках провадження виконавчих дій у ВП № 6461131, відкритого постановою від 23.02.2021р.
Таким чином твердження апелянта про відсутність підстав для задоволення позову не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду справи.
Посилання апелянта на постанови Верховного Суду з відмінними правовими висновками (зокрема від 25.01.2019р. по справі № 511/1342/17, від 09.12.2020р. по справі №460/3537/20, від 09.06.2020р. по справі № 200/4257/20-а, тощо) колегія суддів оцінює критично, оскільки відсутність прямого обов`язку приватного виконавця перевіряти адресу проживання боржника не спростовує необхідності дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, які визначені частиною першою статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та кореспондуються з положеннями частини другої статті 2 КАС України, на відповідність яким суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень. 
Загалом доводи апелянта стосуються тлумачення приписів ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», відсутністю обов`язку у відповідача перевіряти зазначені у виконавчому документі відомості, які колегією суддів оцінюються критично, з урахуванням вище наведеного та правових висновків викладених в тому числі у постанові Верховного суду від 15.07.2021р. у справі № 380/9335/20, є несуттєвими для оцінки правомірності прийняття оскаржуваних постанов, не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі № 420/6107/21- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.   Єщенко О.В.