ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/20034/19
Провадження № 22-ц/4820/1503/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,
 
секретаря: Шевчук Ю.Г.,
 
учасники справи: представник апелянта ОСОБА_1 ,
 
позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 ,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2020 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2021 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні спільним об`єктом нерухомості,
в с т а н о в и в:
У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні спільним об`єктом нерухомості.
Позов мотивував тим, що він на підставі договору дарування від 18.02.2016 року є власником 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 разом з земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, а інша 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки, належать на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_4 . Відповідач самовільно, без погодження з ним як співвласником житлового будинку, замурував дверні проходи між кімнатами, чим ізолював іншу частину будинку на свій розсуд. В грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 29 листопада 2018 року частково були задоволені позовні вимоги та визначено порядок користування господарськими будівлями та спорудами. Щодо встановлення порядку користування житловим будинком, апеляційний суд залишив без змін рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2018 року, яким позивачу було відмовлено у задоволенні позову. Зазначеним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_4 самовільно замурував дверні проходи з кімнати 1-4 в кімнату 1-3 та з кімнати 1-1 в кімнату 1-2 та користується кімнатами 1-1, 1-4, коридором, кухнею та ванною, водночас, позивач не користується цими кімнатами та не має можливості користуватися навіть санвузлом. 
Позивач неодноразово пропонував відповідачу в добровільному порядку вирішити питання про спільне користування житловим будинком, проте останній на пропозиції не реагує та продовжує чинити позивачу перешкоди у користуванні майном. 
За таких обставин, просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом зобов`язання ОСОБА_4 за власний рахунок привести житловий будинок АДРЕСА_1 до попереднього стану: відновити самовільно замуровані дверні проходи з кімнати 1-4 в кімнату 1-3 та з кімнати 1-1 в кімнату 1-2. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_4 за власний рахунок привести житловий будинок АДРЕСА_1 до попереднього стану: відновити самовільно замуровані дверні проходи з кімнати 1-4 в кімнату 1-3 та з кімнати 1-1 в кімнату 1-2. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2021 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 6400 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач довів факт чинення йому перешкод у користуванні житловим будинком, який належить сторонам на праві спільної часткової власності, а тому наявні підстави для зобов`язання відповідача за власний рахунок привести спірний житловий будинок до попереднього стану.
В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2020 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2021 року, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що звертаючись до суду із позовною заявою позивачем не доведено факту порушення його прав в частині користування житловим будинком. Апелянт вказував, що перегородки, які позивач просить знести не є самочинно збудованими, оскільки він у встановленому законом порядку набув право власності на житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_1 . Будівництво вказаного об`єкту здійснено відповідно до вимог законодавства. Зазначав, що ним було надано до суду першої інстанції докази, які підтверджують, що Управлінням ДАБІ у Хмельницькій області прийнято в експлуатацію збудований індивідуальний житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_1 на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта №ХМ141190711437 від 12 березня 2019 року, що виключає правові підстави визначати дії щодо замурування проходів, як вчинені ним самочинно. Крім того, за відповідачем на підставі вказаної декларації здійснено державну реєстрацію права власності на житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_1 , тобто належний йому будинок вже є новоствореним об`єктом.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 18 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г.
Співвласником іншої 1/2 частини вказаного житлового будинку є ОСОБА_4 .
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 29 листопада 2018 року, якою переглядалася справа на рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2018 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим будинком та надвірними господарськими спорудами, встановлено порядок користування господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виділивши в користування ОСОБА_2 хлів «Б», в користування ОСОБА_4 гараж «Д», хлів «Ж», залишено в спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_4 погріб «Г». У визначенні порядку користування житловим будинком судом першої інстанції було відмовлено, апеляційним судом таке рішення суду залишено без змін.
Цією ж постановою було встановлено, що за даними технічної документації, спірний житловий будинок АДРЕСА_1 складається з чотирьох суміжних житлових кімнат 1-1, площею 7,8 кв.м, 1-2, площею 7,3 кв.м, 1-3, площею 11,8 кв.м, 1-4, площею 12,3 кв.м, коридору, площею 6,1 кв.м, кухні, площею 7,5 кв.м, ванної, площею 3 кв.м При цьому згідно технічного паспорта та інших документів на будинок в будинку один вхід з вулиці до коридору, з коридору окремі входи до кухні, ванни та лише до однієї житлової кімнати 1-1, з житлової кімнати 1-1 окремі входи до житлових кімнат 1-2 і 1-4, а з кімнати 1-2 окремий вхід до житлової кімнати 1-3.
ОСОБА_4 самовільно замурував дверні проходи з кімнати 1-4 в кімнату 1-3 та з кімнати 1-1 в кімнату 1-2. Таким чином ОСОБА_4 користується житловою кімнатою 1-1, житловою кімнатою 1-4, коридором, кухнею, ванною.
Позивач ОСОБА_2 після 2010 року самовільно в кімнаті 1-3 у віконному прорізі влаштував дверний прохід та користується житловими кімнатами 1-3 та 1-2. При цьому, позивач окремо провів до даних приміщень відповідні комунікації, а саме електро, газо та водопостачання.
В травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про поділ даного житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності сторін, в натурі.
В ході розгляду даної цивільної справи було призначено будівельно-технічну експертизу для встановлення можливості поділу будинку в натурі та варіантів поділу.
Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 7 лютого 2017 року № 73/16 визначити варіанти поділу житлового будинку по АДРЕСА_1 у співвідношенні відповідно до рівних часток неможливо. При умові проведення добудови до житлового будинку можливі варіанти поділу будинку у частках наближених до ідеальних.
За заявою ОСОБА_4 ухвалою суду від 02 листопада 2017 року його позов до ОСОБА_2 про поділ даного житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності сторін, в натурі залишено без розгляду.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України).
Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, позивач посилався на те, що ОСОБА_4 самовільно замурував дверні проходи з кімнати 1-4 в кімнату 1-3 та з кімнати 1-1 в кімнату 1-2 та користується кімнатами 1-1, 1-4 коридором, кухнею та ванною, водночас позивач не користується цими кімнатами та не має можливості користуватися навіть санвузлом. 
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частиною першою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Згідно з частинами другою-третьою статті 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Згідно з частиною другою статті 364 ЦК України якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Статтями 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.
За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом.
Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції встановивши, що сторони є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , спірний житловий будинок в порядку визначеному законом не поділено (виділено) в натурі між ними, відповідач самовільно замурував дверні проходи з кімнати 1-4 в кімнату 1-3 та з кімнати 1-1 в кімнату 1-2 та користується кімнатами 1-1, 1-4 коридором, кухнею та ванною, водночас позивач не користується цими кімнатами та не має можливості користуватися навіть санвузлом, дійшов правильного висновку про задоволення позову про усунення перешкод в користуванні житловим будинком зобов`язавши ОСОБА_4 за власний рахунок привести спірний житловий будинок до попереднього стану.
Саме такий спосіб захисту з урахуванням положень частини другої статті 5 ЦПК України є ефективним способом захисту та призведе до відновлення порушеного права позивача як співвласника спірного житлового будинку.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18 жовтня 2019 року, за реєстраційним номером 1940326168101 зареєстрований об`єкт нерухомого майна житловий будинок загальною площею 43,6, житловою площею 20,1, «А-І» житловий будинок, «Г» погріб, «Д» гараж, «Ж» хлів, на 1 частку за  ОСОБА_4 , підстава виникнення права власності: довідка б/н, видана 17.10.2019 року ТОВ «Добробут-Землевпоряд», свідоцтво про право на спадщину від 18.09.2010 року, декларація про готовність об`єкта до експлуатації ХМ141190711437 видана Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області від 12.03.2019 року, таким чином, перегородки, які позивач просить знести не є самочинно збудованими, оскільки ОСОБА_4  у встановленому законом порядку набув право власності на житловий будинок та господарські будівлі по  АДРЕСА_1 , колегія суддів відхиляє. Той факт, що в подальшому, а саме вже після подання позивачем даного позову, без згоди іншого співвласника, було узаконено відповідачем об`єкт нерухомого майна на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 43,6, житловою площею 20,1, «А-І» житловий будинок, «Г» погріб, «Д» гараж, «Ж» хлів, частка 1, не може бути підставою для відмови у позові, оскільки порушуються право позивача як співвласника спірного житлового будинку, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.150-152). 
Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на правові висновки, висловлені Верховним Судом в інших справах, є безпідставними, оскільки в цих справах і справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлені різні обставини.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2020 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 06 грудня 2021 року.

Судді:                                                                         Т.О. Янчук

                                                                               А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк