КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 752/19742/20                                                    Головуючий 1 інстанція - Колдіна О.О. 
Провадження №22-ц/824/8305/2021                                Доповідач 2 інстанція - Суханова  Є.М.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
01 грудня 2021 року                                                                                       м. Київ
        Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з  цивільних справ:
головуючого судді:              Суханової Є.М.,
суддів:                                    Сушко Л.П., Олійника В.І. ,
за участю секретаря            Карпенка В.Р.
        розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною  скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу  Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації» про скасування та вилучення запису про право власності з державного реєстру речових прав на нерухоме майно,-
                                                         ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись з позовом до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу  Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації» про скасування та вилучення запису про право власності з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
        Позивачами подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру  АДРЕСА_1 , право власності на яку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_1 (РНОКПП:  НОМЕР_1 ), номер запису про право власності/довірчої власності: 36945082, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2103502680000 та заборони Відповідачу  ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо передачі в користування третім особам (юридичним та фізичним) будь-яким способом квартири  АДРЕСА_2 , право власності на яку в Державному реєстрі речових прав нерухоме майно зареєстровано за  ОСОБА_1   (РНОКПП:  НОМЕР_1 ), номер запису про право власності/довірчої власності: 36945082, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2103502680000.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року задоволено клопотання про забезпечення позову частково.
         Накладено арешт на квартиру  АДРЕСА_1 , право власності на яку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_1 . У задоволенні іншої частини заяви - відмовлено.
          Не погодившись з висновками, наведеними в ухвалі суду,ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про забезпечення позову. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтована і незаконна, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.
          Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
           Судом встановлено, що 4 грудня 1995 року ОСОБА_6 , ОСОБА_2 (після реєстрації шлюбу  ОСОБА_2 ), ОСОБА_9 , яка діяла від власного імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_3 набули у власність квартиру АДРЕСА_3 , яка складається з трьох кімнат загальною площею 94,75 кв. м., житловою площею 57,70 кв. м., на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Московської районної ради народних депутатів міста Києва, згідно з розпорядженням від 14 грудня 1995 року № 11257, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 09 січня 1997 року за реєстровим № 3689.
          Як в подальшому було встановлено судами та відображено у судових рішеннях, які набрали законної сили, 09 липня 1997 року у відділі нерухомості ЗАТ «Скінія» між ОСОБА_6 , як продавцем, та ОСОБА_4 , як покупцем, було укладено угоду про наміри сторін на придбання квартири, згідно з умовами якої кінцевою датою продажу квартири є 26 липня 1997 року. Покупець під час підписання цієї угоди передав продавцю 3 000 доларів США як завдаток. Цього ж дня сторони погодили ціну продажу квартири, про що склали акт.
            ОСОБА_4 зазначала, що в неї не було необхідної суми коштів для оплати вартості Квартири і вона позичила 80 000 доларів США у  ОСОБА_1 , домовившись з останнім про те, що договір буде укладений на його ім`я, а після повернення боргу він одразу ж переоформить квартиру на  ОСОБА_4 .
          05 серпня 1997 року на Київській універсальній біржі було укладено договір продажу нерухомості, за яким ОСОБА_6 , ОСОБА_2 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 ), ОСОБА_9 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , продали, а ОСОБА_1 придбав за 15 000 (п`ятнадцять тисяч гривень 00 коп.) гривень зазначене нерухоме майно.
            03 квітня 2001 року ОСОБА_1  зареєстрував право на спірну квартиру у Київському міському бюро технічної інвентаризації в реєстраційне посвідчення, про що зроблено запис в реєстрову книгу №Д 289 - 253 за реєстровим № 3689.
           Як зазначає ОСОБА_4 після укладення договору купівлі-продажу квартири у 1997 році, вона зі своєю сім`єю вселилася у вищевказану квартиру, зробила ремонт, облаштувала її для постійного проживання, користувалася нею та несла витрати на її утримання, оплачувала комунальні послуги. Борг  ОСОБА_1 вона повернула, однак останній право власності на неї так і не переоформив.
           Постановлючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції з метою недопущення подальшого порушення права власності позивачів на спірне майно, а також існування обґрунтованого припущення, що спірна квартира, яка є власністю відповідача, на момент пред`явлення позову до нього, може вибути із володіння, користування та розпорядження відповідача забезпечив позов шляхом накладення арешту на квартиру.
           З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.
 За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.        
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно  до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
          Частиною 2 ст.149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до  суду.
           Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
           Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.
          Підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
           Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а постановлена ухвала відповідає вимогам  процесуального права, та підстави для її скасування відсутні.
          За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постановлену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
        Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування постановленої ухвали суду.    
          Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд, залишає апеляційну скаргу  без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
         Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
            Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року залишити без змін.
           Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.  
           Повний текст постанови виготовлений 13 грудня 2021 року.

         Головуючий:                                                         Є.М. Суханова
 
         Судді                                                                     В.І.Олійник
                                                                                       Л.П.Сушко