ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/2429/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Колоколова С.І.,
суддів:Головея В.М., Разюк Г.П.
секретар судового засідання: Глущенко Т.А.
за участю представників сторін:
від прокурора - Ейсмонт С.О., посвідчення  № 057916, дата видачі: 06.11.20;  
від позивача (Одеської міської ради ) – Асташенкова О.І., посвідчення  № 655; розпорядження №1702К від 24.12.14,   
від позивача (Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради) - не з`явився;
від відповідача (ТОВ «Корисне харчування») – Черкес  В.О.  , довіреність   дата видачі: 06.09.21;  
від відповідача (ТОВ «Велес-Агро ЛТД») – Вовк  О.Є.  , довіреність  дата видачі: 06.09.21;  
від відповідача (Державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюка Володимира Дмитровича) – не з`явився.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Заступника керівника Одеської обласної прокуратури
на ухвалу  Господарського суду Одеської області від „13” серпня 2021р. про відмову у забезпеченні позову
у справі № 916/2429/21
за позовом Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 
до  відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Корисне харчування», Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Агро ЛТД», Державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюка Володимира Дмитровича 
про скасування реєстрації декларації, визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору, припинення права власності та зобов`язання вчинити певні дії,          

головуючий суддя: Д`яченко Т.Г.
місце прийняття ухвали: Господарський суд Одеської області
                    
          Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.  
          В судовому засіданні  11.11.2021 згідно ст.233  ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.  
                                                        
 ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корисне харчування», Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Агро ЛТД», Державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюка Володимира Дмитровича, в якому просив:
- скасувати реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) щодо об`єкта будівництва, який розташований в м. Одесі по вул. Генуезька, 1, яка зареєстрована Управлінням ДАБК ОМР 27.12.2019 за № ОД 141193612033;
- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк В.Д. від 04.02.2020, індексний номер 50958628, на підставі якого за Товариством з обмеженою відповідальністю „Корисне харчування зареєстровано право власності на будівлю ресторану „Якіторія загальною площею 1890,5 кв.м, який розташований за вищевказаною адресою;
- припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю „Корисне харчування на будівлю ресторану „Якіторія”, яка розташована в м. Одесі по вул. Генуезька, 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2022442551101.);
- визнати недійсним договір купівлі - продажу серія та номер: 249 від 19.03.2020, посвідчений приватним нотаріусом Рощіною Г.І. щодо відчуження Товариством з обмеженою відповідальністю „Корисне харчування” 6/10 спірної будівлі на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Велес-Агро ЛТД;
- припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю „Велес-Агро ЛТД на будівлю ресторану „Якіторія”, яка розташована в м. Одесі по вул. Генуезька, 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2022442551101;
- знести самочинно збудований будинок, загальною площею 1890,5 кв.м, який розташований в м. Одесі по вул. Генуезька, 1 за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю „Корисне харчування;
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю „Корисне харчування привести земельну ділянку розташовану в м. Одесі по вул. Генуезька, 1 до попереднього стану.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ „Корисне харчування” внесені недостовірні дані щодо використання земельної ділянки, що відносить обєкт до самочинного будівництва та порушує інтереси власника земельної ділянки в особі територіальної громади міста Одеси, а державним реєстратором не дотримано визначеного законом порядку реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, а тому оспорюване рішення є незаконним та підлягає скасуванню в судовому порядку.  Крім того враховуючи те, що спірна будівля збудована на земельній ділянці, яка не була відведена замовнику будівництва та вибула з власності територіальної громади міста Одеси без волі власника, прокурор вважає, що таке будівництво є самочинним та самочинно збудований Товариством з обмеженою відповідальністю «Корисне харчування» об`єкт підлягає знесенню, а земельна ділянка, на якій він збудований, приведенню до попереднього стану.
Одночасно  заступник керівника Одеської обласної прокуратури в порядку ст. ст. 136-139 ГПК України подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив:
- накласти арешт на будівлю ресторану «Якіторія» загальною площею 1890,5 кв.м., яка розташована в м. Одеса, вул. Генуезька, 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2022442551101);
- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Корисне харчування», Товариству з обмеженою відповідальністю «Велес-Агро ЛТД» та будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії та дії щодо відчуження майна, яке розташоване в м. Одеса, вул. Генуезька, 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2022442551101).
Зазначена заява обґрунтована тим, що предметом даного позову є право власності на нерухоме майно, яке виникло в порушення установленого законом порядку, та приймаючи до уваги, що у разі, якщо під час розгляду справи, відповідачами буде відчужено спірний об`єкту нерухомості на користь третіх осіб - захист інтересів територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, за якими звернувся із позовом прокурор не буде ефективним, а порушені права на земельну ділянку не будуть поновлені в тому числі щодо її приведення до первинного стану. Враховуючи викладене та очевидність порушення інтересів позивача оскаржуваними декларацією, рішенням державного реєстратора та договором купівлі - продажу, з метою ефективного захисту інтересів позивача у даному судовому процесі необхідним є вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний об`єкт нерухомості, який розташований в м. Одесі по вул. Генуезька, 1.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.08.2021 відмовлено Заступнику керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради у задоволенні заяви про забезпечення позову за вх.№ 2-1038/21 від 11.08.2019р. у справі № 916/2429/21.
Ухвала мотивована тим, що  заява про забезпечення позову, подана прокурором, не містить доказів, які б свідчили про наявність ризиків відчуження нерухомого майна, підтвердження вчинення відповідачами будь-яких дій, направлених на таке відчуження, відповідних обґрунтувань неможливості виконання судового рішення у даній справі в разі задоволення позову у випадку невжиття обраних прокурором заходів забезпечення позову, яким би суд міг надати оцінку при вирішенні питання щодо необхідності забезпечення позову прокурора.
Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.08.2021 у справі №916/2429/21 та ухвалити постанову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити повністю.
Підставами для скасування оскаржуваної ухвали прокурор зазначає порушення норм ст. ст. 2, 136, 137, 140, 236 ГПК України.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги прокурор вказує, що поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що заходи забезпечення позову спрямовані на усунення перешкод для подальшого виконання рішення у справі, адже їх незастосування може суттєво ускладнити чи взагалі унеможливити виконання такого рішення та ефективно захистити порушені інтереси держави через виникнення потреби у повторному зверненні до суду з іншим позовом. У разі відчуження вказаного об`єкта нерухомого майна, його перебудови тощо, такі дії відповідачів призведуть до неможливості реального поновлення інтересів держави, а також унеможливить або ускладнить виконання рішення суду.
Більш того, в позовній заяві та в заяві про забезпечення позову прокурором зазначені всі дії, якими відповідачами поступово проводились будівельні роботи на обєкті нерухомого майна, збільшувалась його площа. При цьому прокруором вказано, що такі дії залишились без будь-якого реагування з боку уповноважених органів.
Тобто, припущення прокурора щодо можливого ухилення відповдіачів від виконання судового рішення та неможливості у зв`язку із цим забезпечення ефективного захисту порушених інтересів держави, є обгрунтованим.  
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Велес-Агро ЛТД» заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржувану ухвалу місцевого суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.
Відповідач, зокрема, зазначає, що в апеляційній скарзі апелянтом так і не надано будь-яких доказів щодо вчинення або наявності наміру вчинення відповідачами будь-яких дій, спрямованих на відчуження спірного нерухомого майна, а також інших доказів, з якими діюче законодавство пов`язує необхідність застосування заходів забезпечення позову. 
У судовому засіданні 11.11.2021 прокурор підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.
Представник позивача  - Одеської міської надав пояснення у відповідності до яких погоджується із доводами апеляційної скарги, просить її задовольнити.
Представники відповідачів  - ТОВ «Корисне харчування» та ТОВ «Велес-Агро ЛТД» заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Представники позивача -  Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та відповідача  - Державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюка Володимира Дмитровича в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином сповіщені про час та місце його проведення. 
Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, а їх явка обов`язковою не визнавалась, судова колегія вважає можливим розглянути апеляційну скаргу у відсутності вказаних представників за наявними у справі доказами.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення пристуніх представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Згідно з частинами першою, другою статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).
Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.
Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 137 ГПК України).
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 ГПК України).
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (наведену правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).
Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.
З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.
Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
Відмовляючи у задоволенні заяви прокурора про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на будівлю ресторану «Якіторія» загальною площею 1890,5 кв.м., яка розташована в м. Одеса, вул. Генуезька, 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2022442551101), а також заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Корисне харчування», Товариству з обмеженою відповідальністю «Велес-Агро ЛТД» та будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії та дії щодо відчуження майна, яке розташоване в м. Одеса, вул. Генуезька, 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2022442551101), господарський суд першої інстанції виходив із того, що заява про забезпечення позову, подана прокурором, не містить доказів, які б свідчили про наявність ризиків відчуження нерухомого майна, підтвердження вчинення відповідачами будь-яких дій, направлених на таке відчуження, відповідних обґрунтувань неможливості виконання судового рішення у даній справі в разі задоволення позову у випадку невжиття обраних прокурором заходів забезпечення позову, яким би суд міг надати оцінку при вирішенні питання щодо необхідності забезпечення позову прокурора. 
Колегія суддів здійснивши оцінку доводів прокурора щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням вимог розумності, обґрунтованості і адекватності, погоджується із правомірним висновокм суду першої інстанції, що вказана заява задоволенню не підлягає, оскільки не містить обґрунтованих мотивів з посиланням на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку, що невжиття заходів забезпечення позову, які прокурор просить суд застосувати, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких прокурор звернувся до суду. При цьому припущення прокурора щодо потенційної можливості вчинення відповідачами дій, спрямованих на відчуження майна, без наведення відповідного обґрунтування, підтвердженого належними доказами, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.
За таких обставин, оскільки, заявником не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення відповідачами будь-яких дій, спрямованих на уникнення виконання рішення у даній справі, а також не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Ураховуючи викладене вище у цій постанові, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду стосовно відсутності достатнього правового обґрунтування наявності підстав для задоволення заяви прокурора про забезпечення позову.
Колегія суддів зазначає, що прокурор звертаючись до суду з заявою та вказуючи про наявність підстав для забезпечення позову не обґрунтував, яким чином невжиття заявлених ним заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Заявником в заяві про забезпечення позову не наведено фактичних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, в розумінні статей 76, 77 ГПК України, які б свідчили про вчинення відповідачем дій спрямованих на ухилення від виконання судового рішення або дій, які можуть призвести до знецінення належного позивачу майна на момент виконання рішення.
Також, колегія суддів зазначає, що прокурор звертаючись до суду з заявою та вказуючи про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, не обґрунтував, яким чином невжиття заявлених ним заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, та яких конкретно прав та інтересів.
Прокурором в заяві не наведено фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову та обставин, які б підтверджували, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
У цій частині апеляційний суд звертається до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 25.01.2021 у справі № 902/775/20, від 27.01.2021 у справі № 910/3480/20, від 16.03.2021 у справі № 921/302/20, від 13.04.2021 у справі № 910/15607/19.
Колегія суддів зазначає, що, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися наданими йому правами.
Наведена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 911/2930/17.
Таким чином наведені прокурором у відповідній заяві обґрунтування не підтверджують існування реальної загрози ефективному захисту порушених (оспорюваних) прав позивача в разі задоволення позову.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, вказаних висновків суду не спростовують. Зокрема, не спростовують висновків про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на пошкодження, знищення або відчуження спірного майна.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що заявлені прокурором заходи забезпечення позову не є достатньо обґрунтованими, отже - не відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, доведеності обставин реальної загрози істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі невжиття судом заявлених заходів забезпечення позову.
Таким чином, місцевим судом було правильно застосовано ті норми процесуального права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, а незгода скаржника із оскаржуваною ухвалою і бажання винесення нового рішення на його користь не свідчить про те, що судом було порушено норми процесуального права. Водночас, скаржником в порушення принципів доказування, не надано належних та допустимих доказів того, що існують обставини, які б прямо чи опосередковано свідчили про наявність необхідності у забезпеченні позову.
Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, суд оцінює критично та не бере до уваги, оскільки вони не стосуються предмету доказування у питанні наявності підстав вжиття заходів забезпечення позову.
Оскаржувана ухвала господарського суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви прокурора про вжиття заходів забезпечення позову та відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі є обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи та нормам процесуального права.
Посилання скаржника на неправильне застосування норм процесуального права під час винесення оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування зазначеного судового акту апеляційний господарський суд не вбачає.
Враховуючи викладене та беручи до уваги унормовані статтею 269 ГПК України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не припустився порушення або неправильного застосування норм процесуального права, отже, оскаржувана ухвала скасуванню або зміні не підлягає.
З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
В зв`язку з тим, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів 

                                      ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.08.2021 року по справі №916/2429/21 залишити без змін.
      Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

       Повний текст постанови 
         складено та підписано
         15.11.2021р.

Головуючий суддя                                                                            С.І. Колоколов 

Суддя                                           В.М. Головей
   
Суддя                                                                                               Г.П. Разюк