ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/8052/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Чередниченка В.Є., Чепурнова Д.В.,     
розглянувши в порядку 
письмового провадження
в м. Дніпро апеляційну скаргу                      ОСОБА_1 

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року (головуючий суддя – Сацький Р.В.) в адміністративній справі

за позовом                                                    ОСОБА_1 

до                                                             Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)

про                                                             визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – Позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно - східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі – Відповідач), в якому просила:
-          визнати бездіяльність протиправною Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно - східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) та Мелітопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області щодо не перевірення стану виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.11.2016 на момент виконання виконавчих дій 18.09.2019, нарахування боргу у розмірі 6990 гривень, що складається із виконавчого збору у розмірі 6400 гривень та виконавчих витрат у розмірі 250 гривень, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 , у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу 6990 гривень, направлену для виконання до Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України;
-          зобов`язати Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно - східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) та Мелітопольський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області визнати недійсним акт від 18.09.2019, скасувати дві постанови від 19.09.2019 про стягнення з Позивача виконавчого збору у розмірі 6400 гривень, та про стягнення з Позивача виконавчих витрат у розмірі 250 гривень, дві постанови від 02.10.2019 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з Позивача виконавчого збору та виконавчих витрат, постанову від 26.10.2020 № 18.28-38/90855 Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 , у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу 6990 гривень, складену Мелітопольським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південно - східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро), направлену для виконання до Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізької області у розмірі стягнення 6990 гривень;
-          зобов`язати Мелітопольський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно - східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) не проводити стягнення з заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів ОСОБА_1 на підставі документу виконавчого провадження № 320/13248/14, виданого на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.11.2016.
В обґрунтування адміністративного позову Позивач, зокрема, зазначив, що в порушення вимог законодавства державний виконавець Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) не розглянув жодної її заяви, не дав відповіді на жодну із них, не звертався до суду, який видав виконавчий документ, про роз`яснення рішення суду, про встановлення зміни та способу виконання рішення.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с.147-149).
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що виконавчі дії з примусового виконання рішення суду, які були проведені 18.09.2019, були здійсненні державним виконавцем на законних підставах в межах Закону України «Про виконавче провадження». Доведеним є факт законності дій державного виконавця щодо направлення законних вимог на адресу боржника та арешту розрахункового рахунку боржника.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі Позивач, із посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що постанова про примусове виконання не надіслана Позивачу, останній не був обізнаний, що буде застосовано примусове виконання, а Відповідач порушив пункт 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідач не перевірив стан виконання рішення ні на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 вказаного Закону для самостійного виконання рішення, ні на момент виконання виконавчих дій – 18 вересня 2019 року та порушив вимоги статті 78 Закону України «Про виконавче провадження».
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів  ст. 311 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено, що 02.03.2017 до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби надійшов виконавчий лист №320/13248/14-ц виданий 21.02.2017 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про: Усунути перешкоди у користуванні власником квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 як такої, що безпідставно проживає на її жилій площі, без надання їй іншого житлового приміщення.
02.03.2017 у виконання вимог Закону України «Про виконавче провадженням державним виконавцем прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП № 53512825) Копія постанови направлена сторонам виконавчого провадження за вих. № 4667.
17.03.2017 складено акт державного виконавця, згідно якого не можливо перевірити стан виконання рішення суду.
13.04.2017 за вх. 5356 надійшла заява від боржниці щодо зупинення виконавчого провадження та надана ухвала Вищого спеціалізованого суду в якій зазначено: зупинити виконання Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.11.2016 та ухвали апеляційного суду Запорізької області від 01.02.2017 до закінчення касаційного провадження.
20.04.2017 державним виконавцем винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій та направлена сторонам виконавчого провадження.
20.08.2019 за вх. 22241 до Мелітопольського міськрайонного ВДВС надійшла заява від ОСОБА_2 щодо поновлення виконавчого провадження на підставі постанови (яка додана разом з заявою) Верховного Суду згідно якою залишено без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_1 .
29.08.2019 державним виконавцем винесена постанова про поновлення вчинення виконавчих дій та направлена сторонам виконавчого провадження.
10.09.2019 зі слів ОСОБА_2 встановлено, що рішення суду не виконано, про складено акт державного виконавця.
10.09.2019 відповідно до ч. 2 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем направлено повідомлення сторонам виконавчого провадження про проведення виконавчих дій щодо виселення, яке повинно було відбутися 18.09.2019.
10.09.2019 винесена постанова про залучення працівників органів внутрішніх справ.
18.09.2019 проведені виконавчі дії, про що складено акт державного виконавця від 18.09.2019, боржниця при проведенні виконавчих дій не була присутня. При виконанні рішення суду був демонтований замок від вхідних дверей квартири, після чого встановлено новий замок та ключі від нього передані стягувачу. Зі слів стягувача встановлено, що речі, які знаходилися в квартирі належать боржниці, в результаті чого були описані постановою про опис та передані на відповідальне зберігання ОСОБА_2 .
19.09.2019 державним виконавцем винесена постанова про закінчення ВП №53512825 відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова про стягнення з боржниці витрат виконавчого провадження ВП№53512825 та постанова про стягнення з боржниці виконавчого збору ВП №53512825 виведена в окреме провадження.
ВП № 60195482 з виконання постанови № 53512825 виданої 19.09.2019 Мелітопольським міськрайонним ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області про стягнення з боржниці виконавчого, збору у розмірі 6400 грн. та ВП № 60195314 з виконання постанови № 53512825 виданої 19.09.2019 Мелітопольським міськрайонним ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області про стягнення з боржниці витрат виконавчого провадження у розмірі 250 грн об`єднані у зведене виконавче провадження № 60364600.
26.10.2020 головним державним виконавцем прийнята постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлена до Мелітопольського об`єднаного ПФУ.
Судом встановлено, що ВП № 60195482 та ВП № 60195314 фактично закінчені, так як з пенсії боржниці сума боргу за ЗВП 60364600 стягнута у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувана про примусове виконання рішення.
Судом встановлено, що дії щодо відкриття виконавчого провадження державним виконавцем були вчинені в межах закону.
Виконавчі дії з примусового виконання рішення суду, які були проведені 18.09.2019, були здійсненні державним виконавцем на законних підставах в межах Закону України «Про виконавче провадження».
Також відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Початок примусового виконання полягає у винесені постанови про відкриття виконавчого провадження, що передбачено ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14, 15 ч. 1 ст. 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше: наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом (в редакції закону що діяла на час вчинення виконавчих дій).
Отже, винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору є невід`ємною частиною примусового виконання рішення суду та має законну силу, у зв`язку з чим пред`явлена до виконання.
Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, с витратами виконавчого провадження. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувану чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
В межах виконавчого провадження № 53512825 винесена постанова про стягнення з боржниці витрат виконавчого провадження ВП №53512825 та відповідно до закону пред`явлена до виконання.
Щодо прийняття постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.10.2020, то відповідно до ст. 68 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - за письмовою заявою стягувача, або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує 5 мінімальних розмірів заробітної плати.
Станом на 26.10.2020 сума боргу за ЗВП №60364600 боржницею сплачена не була, у зв`язку з чим звернуто стягнення на пенсію боржниці. Сума звернення стягнення на пенсію боржниці складала 6990,00 грн з урахуванням витрат виконавчого провадження за ВП №60195482 з виконання постанови №53512825 виданої 19.09.2019 Мелітопольським міськрайонним ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області про стягнення з боржниці виконавчого збору у розмірі 6400,00 грн та ВП №60195314 з виконання постанови №53512825 виданої 19.09.2019 Мелітопольським міськрайонним ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області про стягнення з боржниці витрат виконавчого провадження у розмірі 250,00 грн.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно доведеності факта законності дій державного виконавця щодо направлення законних вимог на адресу боржника та арешту розрахункового рахунку боржника.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 26 травня 2021 року необхідно залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року у справі №280/8052/20 -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов