П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/12685/21	
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,
суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду  від   06 серпня 2021 року по справі № 420/12685/21 за позовом    ОСОБА_1 до   Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві, Державного бюро розслідувань, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3,    Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Титора Дмитра Павловича про визнання протиправними дій, -
                                       ВСТАНОВИВ:
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправними дiї ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 щодо видання наказу від 29.06.2021 № 373 в частині віднесення до службової інформації у пункті 1.3. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апаратi та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань відомостей щодо проходження служби особами рядового та начальницького складу органу ДБР (призначення, переведення, звільнення тощо); 
- визнати незаконним пункт 1.3. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апаратi та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від 29.06.2021 № 373, яким віднесено до службової інформації відомості щодо проходження служби особами рядового та начальницького складу органу ДБР(призначення, переведення, звільнення тощо);
- зобов`язати Державне бюро розслідувань вилучити пункт 1.3. з Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від 29.06.2021 № 373, яким віднесено до службової інформації відомості щодо проходження служби особами рядового та начальницького складу органу ДБР (призначення, переведення, звільнення тощо) і з дня набрання судовим рішенням законної сили; 
- надати до суду звіт про виконання судового рішення; 
- визнати протиправною бездіяльність директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Титора Дмитра Павловича по відмові у наданні публічної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 18 травня 2021 року про надання копії розпорядчого акту про призначення на посаду начальника Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_4; 
-  зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у мiстi Миколасвi повторно розглянути запит ОСОБА_1 про надання копії розпорядчого акту про призначення на посаду начальника Другого слідчого вiддiлу ТУ ДБР у Миколаєві ОСОБА_2 і з дня набрання судовим рішенням законної сили надати до суду звіт про виконання судового рішення.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 26 липня 2021 року, вищевказану позовну заяву ОСОБА_1  залишив без руху та надав позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 06 серпня 2021 року,  позовну заяву   ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, Державного бюро розслідувань, Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Титор Дмитра Павловича, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві про визнання протиправними дій, визнання незаконним пункту 1.3 Переліку відомостей, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, повернув позивачеві. 
Роз`яснив позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду в порядку, передбаченому законом.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу від 06 серпня 2021 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.
Постановляючи ухвалу про повернення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо він не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Так, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року, позовну заяву ОСОБА_1  залишено без руху.
Причини залишення позовної заяви без руху зводились до наступного.
Судом першої інстанції була виявлена невідповідність позовної заяви ОСОБА_1   статтям 160, 161, 172 КАС України, зокрема, зазначалося, що позивачем до матеріалів адміністративного позову не додано жодних доказів на підтвердження його місця державної реєстрації або місця фактичного  проживання у місті Одеса (Одеської області), з урахуванням, що місцезнаходженням відповідачів є місто Київ, та місто  Миколаїв.
Також суд першої інстанції зазначив, що  згідно ч. 1 ст. 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Натомість, суд першої інстанції встановив, що позовні вимоги, а саме: дії ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 щодо видання наказу від 29.06.2021 № 373 в частині віднесення до службової інформації у пункті 1.3. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апаратi та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань відомостей щодо проходження служби особами рядового та начальницького складу органу ДБР.(призначення, переведення, звільнення тощо); визнання незаконним пункту 1.3. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апаратi та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від 29.06.2021 № 373, яким віднесено до службової інформації відомості щодо проходження служби особами рядового та начальницького складу органу ДБР(призначення, переведення, звільнення тощо); зобов`язання Державного бюро розслідувань вилучити пункт 1.3. з Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від 29.06.2021 № 373, яким віднесено до службової інформації відомості щодо проходження служби особами рядового та начальницького складу органу ДБР (призначення, переведення, звільнення тощо); визнання протиправною бездіяльності директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Титора Дмитра Павловича по відмові у наданні публічної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 18 травня 2021 року про надання копії розпорядчого акта про призначення на посаду начальника Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_4; зобов`язання Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у мiстi Миколасвi повторно розглянути запит ОСОБА_1 про надання копії розпорядчого акта про призначення на посаду начальника Другого слідчого вiддiлу ТУ ДБР у Миколаєві ОСОБА_1 , у жодному разі не пов`язані між собою підставами виникнення, поданими доказами, та, крім того, не є ані основними ані похідними один від одного.
03.08.2021 на виконання вимог ухвали суду від 26.07.2021 про залишення позовної заяви без руху, від представника позивача - Єрмолатіна Віктора Івановича до суду надійшла  уточнена позовна заява (вхід.№42226/21).
Суд першої інстанції перевіривши уточнену позовну заяву встановив, що позивачем, у встановлений судом термін недоліки позовної заяви не усунуто, що відповідно є підставою для повернення позовної заяви позивачеві, оскільки в уточненій позовній заяві ОСОБА_1 , на виконання вимог ухвали суду від 26.07.2021 про залишення позовної заяви без руху, не зазначено, та не конкретизовано які саме права, та охоронювані законом інтереси, зокрема,  позивача - ОСОБА_1 , порушено пунктом 1.3. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апаратi та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від 29.06.2021 № 373, котрі, у тому числі, є предметом оскарження в межах даного адміністративного позову. Окрім того, не викладено позовні вимоги у відповідності до приписів статей 160, 161 КАС України, зважаючи, що заявлені позовні вимоги у жодному разі не пов`язані між собою підставами виникнення, поданими доказами, та, крім того, не є ані основними ані похідними одна від одної.
Враховуючи вищевикладене, оскільки зазначені у мотивувальній частині ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року недоліки - не усунуті, суд першої інстанції вважав за доцільне повернути позовну заяву із доданими до неї документами.
Проте колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції передчасним, з огляду на таке.
Питання доступу до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.
Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні від 29 липня 1998 року у справі «Омар проти Франції» (пункт 34) ЄСПЛ вказав, що право на судовий розгляд, одним з аспектів якого є право на доступ до правосуддя, не є абсолютним, воно може бути обмежене певними обставинами, зокрема умовами прийнятності скарги. Водночас ці обмеження не повинні перешкоджати реалізації права особи таким чином або настільки, що буде порушена сама суть права. Обмеження повинні визначатись законною ціллю, а також повинен бути присутнім розумний баланс між засобами, що застосовуються, та метою, що переслідується (постанова у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року, серія А, № 18, пункт 36)
Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
В аспекті підстав, з яких суд першої інстанції повернув позовну заяву колегія суддів зауважує, що визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу, натомість установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Отже, якщо позивач обґрунтовує позовні вимоги порушенням відповідачами його прав, то встановлення наявності чи відсутності порушення таких прав, характеру та суб`єктів порушення здійснюється судом під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2019 по справі № 922/2005/18 (№ 12-261гс18).
При цьому Верховний Суд звертає увагу у постанові від 17.02.2021 № 9901/471/19 на те, що необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист
Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до створення перешкоди у реалізації позивачем права на доступ до правосуддя, а тому наявні підстави для його скасування.
Керуючись статтями 294, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду  від   06 серпня 2021 року по справі № 420/12685/21 - скасувати.
Справу № 420/12685/21  направити для продовження розгляду до Одеського окружного адміністративного суду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Домусчі С.Д.