ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий у першій інстанції: Горбенко Н.О.
                                                                                                      Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2021 року                                                                                 Справа № 759/4422/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді          Епель О.В., 
суддів:                                    Грибан І.О., Губської Л.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до                     поліцейського Управління патрульної поліції у м. Києві Понька Максима Анатолійовича, 
Управління патрульної поліції у м. Києві 
Департаменту патрульної поліції

про                     скасування постанови та закриття провадження у справі, 

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі - Позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до поліцейського Управління патрульної поліції у м.  Києві Понька Максима Анатолійовича (далі - Відповідач-1), Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції (далі - Відповідач-2) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН № 3847855 від 28.02.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі. 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачкою було вчинено адміністративне правопорушення, за яке її притягнуто до відповідальності, а тому спірна постанова є правомірною.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, наполягаючи на протиправності та безпідставності постанови серії ЕАН № 3847855 від 28.02.2021 про накладення на неї адміністративного стягнення та стверджуючи, що Відповідачем не було надано жодного доказу вчинення нею відповідного правопорушення.
З цих та інших підстав Апелянтка вважає, що оскаржуване нею рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2021 та від 13.10.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2021 та від 23.10.2021 витребувано додаткові докази у справі, установлено Відповідачу строк для їх подання до 27.10.2021 та продовжено строк судового розгляду.
Станом на 02.11.2021 витребувані докази суду не надані і причини їх неподання не повідомлені. 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 28.02.2021 Позивачка рухалась на автомобілі марки Honda Acura RDX д.н.з. НОМЕР_1 та була зупинена на пр. Перемоги 102/1 у м. Києві інспектором поліції Поньком М.А. у зв`язку із порушенням вимоги знаку 4.1 ПДР. 
Відповідачем у відношенні Позивачки винесено постанову серії ЕАН №  3847855 від 28.02.2021, якою її притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП за невиконання вимог дорожнього знаку 4.1, порушення п. 8.4 «г» ПДР, а саме за здійснення руху прямо та повороту праворуч.
Позивачка, вважаючи вказану постанову протиправною, звернулася до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-ХІІ), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 №  1306 (далі - ПДР), Порядком проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 № 137 (далі - Порядок №  137).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У частині першій статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 4.1 ПДР визначено, що пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку.
Якщо немає тротуарів, пішохідних доріжок або пересуватися по них неможливо, пішоходи можуть рухатися велосипедними доріжками, тримаючись правого боку і не утруднюючи рух на велосипедах, або в один ряд узбіччям, тримаючись якомога правіше, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому - по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів. При цьому треба бути обережним і не заважати іншим учасникам дорожнього руху.
Пунктом 8.4 «г» ПДР визначено наказові знаки та передбачено, що вони показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.
Частиною 1 статті 122 передбачена адміністративна відповідальність за Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що порушення ПДР є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності в порядку КУпАП.
Разом з тим, вчинення особою адміністративного правопорушення, за яке її було притягнуто до відповідальності, повинно підтверджуватися належними і допустимими в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказами.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що Позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності в порядку частини першої статті 122 КУпАП за порушення вимог наказового знаку та здійснення руху прямо та повороту праворуч.
Разом з тим, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження доказів, які б підтверджували вчинення Позивачкою вказаного порушення ПДР, відповідачами не надано.
Більш того, судова колегія відзначає, що в оспорюваній Позивачкою постанові інспектором поліції зазначено порушення нею, зокрема, п. 4.1 ПДР.  Втім, таким пунктом визначено правила пересування пішоходів і в чому ж саме полягає порушення Позивачкою такої норми ПДР, у постанові не зазначено.
Крім того, з формулювання, наведеного в оскаржуваній Позивачкою постанові, взагалі неможливо встановити склад відповідного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, оскільки Відповідачем-1 вказано про одночасне вчинення Позивачкою руху прямо та повороту праворуч, що є взаємовиключними діями в їх логічному зв`язку.
Водночас, як було встановлено вище, жодних доказів на підтвердження правомірності спірної постанови та/або, принаймні, пояснень, Відповідачами суду не надано та ухвалу суду про витребування відповідних доказів - не виконано.
Разом з тим, згідно з приписами ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доказування в адміністративних справах покладається саме на відповідача як суб`єкта владних повноважень. Однак, як зазначалося раніше, жодним з Відповідачів такого обов`язку не виконано.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо протиправності притягнення позивача до адміністративної відповідальності та наявності достатніх і необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.
Надаючи оцінку всім доводам учасників цієї справи, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.          
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року - скасуванню, адміністративний позов - задоволенню повністю.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, понесені Позивачкою судові витрати в цій справі підлягають відшкодуванню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції як співвідповідача в цій справі та суб`єктом владних повноважень, посадова особа якого виступала другим відповідачем.
          Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 лютого 2021 року - скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.
Скасувати постанову серії ЕАН № 3847855 від 21.10.2020 про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції (ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені нею судові витрати в розмірі 1135 (одна тисяча тридцять п`ять) грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.
Судового рішення виготовлено 02 листопада 2021 року.

Головуючий суддя                                                  О.В. Епель

Судді:                                                                      І.О. Грибан

                                                                                Л.В. Губська