ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

          02 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/837/21	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

 головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
 суддів:                        Іванова С.М., Іванова С.М.,     

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року (м. Запоріжжя, суддя Новікова І.В.) у справі № 280/837/21  
за позовом  фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
до  Головного управління Держпраці у Запорізькій області          
про визнання протиправним та скасування наказу, - 

встановив:

У січні 2021 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпраці у Запорізькій області №1690 від 02.12.2020.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що на час подання позову до суду - 27 січня 2021 року позивача ще не було оштрафовано, тому позивачем обрано правильний спосіб захисту порушеного права. Позивач також посилається на відсутність підстав для перевірки, оскільки жодні засоби масової інформації в Україні не містили інформації ані щодо діяльності позивача як фізичної особи-підприємця, ані щодо порушення позивачем трудового законодавства України. Проведення перевірок за анонімними зверненнями (за інформацією в INTERNET, як зазначив відповідач) заборонено абз. 6 ст. 3 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Власник веб-ресурсу, на який посилається відповідач, у своєму розділі «Отказ от ответственности» (https://www.vnutri.org/disclaimer/) наголошує на тому, що інформація є анонімною.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове – про задоволення позову.
Від відповідача відзив на апеляційну скаргу позивача до апеляційного суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи. 
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01.12.2020 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Черних А.В. на ім`я заступника начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області подано доповідну записку з проханням розглянути можливість проведення контрольного заходу відповідно до пп. 3 п. 5 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 21.08.2019 №823, у ФОП ОСОБА_1 . В якості підстав для проведення заходу вказано на інформацію, отриману в мережі Інтернет, відповідно до якої вбачається недотримання норм чинного законодавства в частині оформлення трудових відносин у ФОП ОСОБА_1 , адреса ведення діяльності: АДРЕСА_1 .
02.12.2020 заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області видано наказ №1690 “Про проведення заходу державного нагляду (контролю)”, яким наказано забезпечити організацію та проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 з питань додержання законодавства про працю у термін по 18.12.2020.
Не погодившись із наказом №1690 від 02.12.2020, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки: спірний наказ про проведення заходу державного нагляду (контролю) фактично реалізовано, а тому позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушеного права; якщо позивач вважає, що відповідачем порушено порядок проведення перевірки, то відповідно такі доводи повинні бути предметом розгляду справи щодо оскарження саме рішень, прийнятих за результатами вже проведеної перевірки.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року №877-V (далі - Закон № 877-V) заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктами 1, 7 «Положення про Державну службу України з питань праці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Основні засади процедури здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю врегульовані «Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 (далі - Порядок №295).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Відповідно до підпункту 3 пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.
Спірний наказ №1690 від 02.12.2020 прийнято відповідачем на підставі підпункту 3 пункту 5 Порядку №295, а саме за результатом аналізу інформації, отриманої з мережі Internet.
З матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, що посадових осіб відповідача було допущено до проведення інспекційного відвідування, за результатом якого 14.12.2020 інспектором ГУ Держпраці у Запорізькій області складено Акт №ЗП17817/2198/АВ. В подальшому висновки Акта №ЗП17817/2198/АВ від 14.12.2020 стали підставою для прийняття ГУ Держпраці у Запорізькій області постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ЗП17817/2198/АВ/ТД-ФС від 28.01.2021.
Таким чином, на час звернення позивача до суду спірний наказ № 1690 від 02.12.2020 було фактично реалізовано.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки спірний наказ вже реалізовано, належним способом захисту порушеного права позивача у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), “Проніна проти України” (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

постановив:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 280/837/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко