ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

09 грудня 2021 року                                                         м. Чернівці
справа № 727/8492/20
провадження №22-ц/822/1063/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Височанської Н. К.
суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.
секретар Герман Я.І. 
за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом    ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя  та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання особистою приватною власністю квартири, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Одовічен Я.В.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2020 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.
Позовна заява обґрунтована тим, що з 17 лютого 2012 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 серпня 2019 року. У судовому порядку встановлено, що шлюбні відносини припинені з вересня 2018 року.
Зазначав, що у період перебування з відповідачкою у шлюбі до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, у серпні 2013 року, за спільні кошти ним та ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу від 27 серпня 2013 року, набуто спільне майно - квартиру АДРЕСА_1 .
Вважав, що вказана квартира являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Посилаючись на вказані обставини просив здійснити поділ спільного майна подружжя та виділити у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 .
У грудні 2020 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання квартири особистою приватною власністю.
Посилалася на те, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 , за особисті кошти придбано квартиру АДРЕСА_1 . 
Крім того, подружжям під час шлюбу за спільні кошти придбано транспортний засіб марки CHERY TIGGO 3, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , 2017 року випуску, який виставлений ОСОБА_1 на продаж з оголошеною вартістю 324 689 грн.
Зазначала, що спірна квартира хоч і придбана у період шлюбу, але за її особисті кошти, а тому не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є її особистою приватною власністю.
Також вказувала, що у зв`язку з тим, що спірний автомобіль, який придбано сторонами за спільні кошти не можливо поділити в натурі, оскільки він є неподільним, ним користується відповідач, тому просила суд присудити їй грошову компенсацію Ѕ його ринкової вартості.
Посилаючись на вказані обставини, просила суд:
визнати приватною власністю ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 .
визнати спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 транспортний засіб марки CHERY TIGGO 3, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір білий, 2017 року випуску;
визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 ідеальної частки вказаного автомобіля та стягнути з ОСОБА_1 162 344 грн. 50 коп., як компенсацію 1/2 частки вартості автомобіля. 
право спільної сумісної власності на зазначений автомобіль припинити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 червня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задоволено.
Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання особистою приватною власністю квартири задоволено частково.
Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 набуте під час шлюбу майно, а саме:
- квартиру АДРЕСА_2 ; 
- транспортний засіб марки «CHERY TIGGO 3 УНІВЕРСАЛ-В», 2017 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .
Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .
Визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .
У порядку поділу майна подружжя виділено у власність ОСОБА_1 автомобіль марки «CHERY TIGGO 3», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір білий, 2017 року випуску.
У порядку поділу майна подружжя стягнуто з   ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_4 162 344 грн. 50 коп. у рахунок компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу автомобіля марки «CHERY TIGGO 3», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір білий, 2017 року випуску.
Право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки «CHERY TIGGO 3 УНІВЕРСАЛ-В», 2017 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 - припинено.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання особистою приватною власністю квартири - відмовлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення грошової компенсації за Ѕ вартості автомобіля та припинення права на частку в спільному майні ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення змінити частково та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Вважає, що суд першої інстанції не вжив заходів для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_1 у судовому засіданні наголошено, що у нього відсутні кошти для виплати грошової компенсації, така сума для нього є надмірним тягарем. 
Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що на придбання спірного автомобіля ОСОБА_1 було взято кредитні кошти, які він сплачує до теперішнього часу.
Разом з цим, стягуючи грошову компенсації, суд першої інстанції не звернув уваги, що такі вимоги можуть бути вирішені на підставі ст.365 ЦК України та лише за умови попереднього внесення вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позиція апеляційного суду 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги зводяться до оскарження рішення суду лише в частині стягнення з ОСОБА_1 грошової компенсації за Ѕ вартості автомобіля та припинення права ОСОБА_4 на частку в цьому майні. 
Рішення суду в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири та її поділ ніким не оскаржується, а тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Судом встановлено, що сторони з 17 липня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12.08.2019 року розірвано (а.с.5-6). 
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27 серпня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Довганюк А.К., та зареєстрованого в реєстрі за №702, ОСОБА_4 набула у власність квартиру АДРЕСА_2 (а.с.7,10).
З відповіді Регіонального сервісного центру ГЦС МВС в Чернівецькій області від 18 грудня 2020 №31/24/08/-2084 вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 з 21 лютого 2018 року зареєстровано право власності на транспортний засіб марки «CHERY TIGGO 3 УНІВЕРСАЛ-В», 2017 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.75).
Вказаний автомобіль було придбано позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 21 лютого 2018 року, укладеного між ТДВ «Буковина-Авто» та ОСОБА_1 .. Повна ціна автомобіля з урахуванням ПДВ становить 398 664 грн. 00 коп. (а.с.169-175).
Судом першої інстанції також встановлено, що зазначений автомобіль виставлений ОСОБА_1 на продаж на сайті https://auto.ria.com з оголошеною вартістю 324 689 грн. (а.с.68-70).
Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, зокрема, просила визнати за відповідачем право власності на автомобіль вартістю 324 689 грн, зі стягненням з відповідача на її користь 1/2 вартості частки у праві спільної сумісної власності на зазначене майно у розмірі 162 344,50 грн.
Заявляючи зазначені вимоги, позивач погодилася на отримання грошової компенсації.
Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Судом першої інстанції встановлено, що автомобіль марки «CHERY TIGGO 3», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір білий, 2017 року випуску був набутий у власність ОСОБА_1 21 лютого 2018 року, тобто в період перебування у шлюбі з ОСОБА_4 , а отже, є спільною сумісною власністю подружжя, тому їх частки у вказаному майні є рівними.
Так, згідно дослідженого судом першої інстанції договору від 21 лютого 2018 року, вказаний автомобіль було придбано ОСОБА_1 за ціною (з урахуванням ПДВ) у розмірі 398 664 грн. 00 коп. (а.с.169-175).
Автомобіль перебуває у володінні та користуванні ОСОБА_1 , про що не заперечував ОСОБА_1 у судовому засіданні у суді першої інстанції. Окрім того, судом першої інстанції враховано, що саме ОСОБА_1 зазначений автомобіль виставлений на продаж на сайті https://auto.ria.com з оголошеною вартістю 324 689 гривень. (а.с.68-70).
Визначаючи розмір компенсації вартості Ѕ частки спірного автомобіля, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що сторони не дійшли згоди щодо дійсної вартості автомобіля, клопотання про призначення у справі судової експертизи не заявляли, тому взяв до уваги ціну за якою автомобіль було виставлено на продаж ОСОБА_1 - 324 689 грн.
Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Результати аналізу змісту положень статті 71 СК України дають підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.
Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.
Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.
У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.
Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.
Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.
Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084св19), від 03 червня 2020 року в справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18).
Отже є помилковими доводи апеляційної скарги про те, що задоволення позовних вимог про стягнення компенсації Ѕ вартості автомобіля передбачає обов`язкове внесення позивачкою на депозит суду суми компенсації, оскільки з позовом про припинення своєї частки у спільному майні і стягнення компенсації заявила саме позивач, що унеможливлює застосування ст.365 ЦК України.
Твердження заявника про придбання спірного майна за кредитні кошти не спростовують правильність висновку суду першої інстанцій про віднесення цього майна до спільного майна подружжя, оскільки, відповідно до статті 61 СК України, у разі, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Проте ОСОБА_1 вимог про поділ боргових зобов`язань, які виникли за кредитним договором, а також те, що такий договір був укладений в інтересах сім`ї, в ході розгляду справи судом першої інстанції не заявлялося, вказаних обставин він не доводив, хоча у такій можливості він не був обмежений.
Частиною четвертою статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
У разі самостійної сплати кредитної заборгованості ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до ОСОБА_4 в окремому порядку з вимогами про відшкодування витрат, понесених на виконання зобов`язань за цим договором, якщо доведе, що одержані за ним кошти використані в інтересах сім`ї, зокрема на придбання спірного автомобіля.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 червня 2021 року залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 13 грудня 2021 року.

Головуючий                                                Н.К. Височанська
Судді:                                                 А.І. Владичан
І.Б. Перепелюк