К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2021 року                                                                     місто Київ
 
справа № 381/2776/20                                    
провадження № 22-ц/824/12983/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Головачова Я.В.,
 
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.
 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Укренергомонтаж", подану представником Соболівським Антоном Михайловичем, на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області у складі судді Ковалевської Л.М. від 15 червня     2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Укренергомонтаж" про стягнення заборгованості по заробітній платі,  
 
в с т а н о в и в :
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                           ПрАТ "Укренергомонтаж" про стягнення заборгованості по заробітній платі.
 
Позов обґрунтовано тим, що 24 листопада 2017 року він був прийнятий до             ПрАТ "Укренергомонтаж" на посаду майстра будівельних та монтажних робіт. Наказом керівника ПрАТ "Укренергомонтаж" ОСОБА_2 від 15 квітня 2020 року № 66-К його було звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України.
 
У день звільнення з позивачем не було проведено повний розрахунок, зокрема не виплачено заробітна плату за лютий 2020 року в розмірі 10 357 грн. 09 коп., за березень 2020 року в розмірі 7 893 грн. та за квітень 2020 року в розмірі 5 147 грн. 43 коп.; не виплачено компенсацію за 20 днів невикористаної щорічної відпустки за період з листопада 2019 року по 15 квітня 2020 року в розмірі 5 147 грн. 43 коп.; компенсацію за роботу в зоні Чорнобильської атомної електростанції за період з 1 лютого 2020 року по 15 квітня 2020 року в розмірі 6 125 грн. ( з розрахунку 2 450 грн. в місяць); компенсацію за харчування під час роботи в зоні Чорнобильської атомної електростанції за період з 1 лютого 2020 року по 15 квітня 2020 року в розмірі 1 800 грн. (з розрахунку 60 грн. в день)
 
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 23 397 грн. 52 коп.; компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 5 147 грн. 43 коп.; компенсацію за роботу в зоні Чорнобильської атомної електростанції в зоні іонізуючого випромінювання в сумі 6 125 грн.; компенсацію за харчування за роботу в зоні Чорнобильської атомної електростанції в зоні іонізуючого випромінювання в сумі 1 800 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи за період з 15 квітня 2020 року по 15 жовтня 2020 року в сумі 61 769 грн. 16 коп.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 червня         2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ "Укренергомонтаж" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 23 397 грн. 52 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненніза період з 15 квітня 2020 року по 15 жовтня 2020 року в розмірі 61 769 грн. 16 коп. В іншій частині позову відмовлено.
 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач при звільненні ОСОБА_1 не провів з ним належний розрахунок по заробітній платі в день його звільнення, що стало підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому строк позовної давності розпочався після звернення позивача із заявою про витребування інформації по невиплаченій заробітній платі у липні 2020 року. Позовні вимоги щодо стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку, компенсації за роботу в зоні Чорнобильської атомної електростанції в зоні іонізуючого випромінювання та компенсації за харчування є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
 
У поданій апеляційній скарзі представник ПрАТ "Укренергомонтаж" -       Соболівський А.М., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненніі ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. 
 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
 
Скаржник зазначає, що позивачу стало відомо про порушення його трудових прав в день звільнення - 15 квітня 2020 року, оскільки з ним не було проведено повного розрахунку по заробітній платі, а тому висновок суду про початок перебігу трьохмісячного строку позовної давності у липні 2020 року, коли позивач звернувся із заявою про надання довідки по невиплаченій заробітній платі, є помилковим. Також послався на правові висновки Верховного Суду від 5 лютого 2020 року у справі № 753/19337/16-ц, від 8 липня 2019 року у справі № 548/1459/16-ц.  
 
Рішення суду в частині стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі, а також в частині відмови у стягненні компенсації за невикористану щорічну відпустку, компенсації за роботу в зоні Чорнобильської атомної електростанції в зоні іонізуючого випромінювання та компенсації за харчування не оскаржується.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
ОСОБА_1 не скористався своїм правом на поданні відзиву на апеляційну скаргу. 
 
 Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
У період з 24 листопада 2017 року по 31 березня 2020 року ОСОБА_1 працював в ПрАТ "Укренергомонтаж" на посаді майстра будівельних та монтажних робіт та виконував роботу в зоні відчуження Чорнобильської атомної електростанції, сумарна щільність забруднення території якої радіонуклідами становить 100 кБк/м2 і більше, вахтовим методом (а.с.4-6,13). 
 
Наказом керівника ПрАТ "Укренергомонтаж" ОСОБА_2 від 15 квітня 2020 року № 66-К ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін. 
 
Згідно довідки про доходи від 18 вересня 2020 року ОСОБА_1 нараховано, але не виплачено заробітну плату за лютий 2020 року - 10 357 грн. 09 коп.; березень 2020 року - 7 893 грн.; квітень 2020 року - 1 335 грн. 44 коп.
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
 
Згідно з частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
 
Отже, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
 
Для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
 
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що на дату звільнення відповідач не здійснив з ним повного розрахунку по заробітній платі, тому відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за весь час затримки належних при звільненні сум.
 
Частиною 1 статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
 
За змістом частини 2 статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
 
Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки відповідач не здійснив з позивачем повний розрахунок по заробітній платі у день звільнення, то з нього слід стягнути середній заробіток за час затримки такої виплати за період з 15 квітня 2020 року по 15 жовтня 2020 року (в межах позовних вимог).
 
Посилання у апеляційній скарзі на те, позивач пропустив трьохмісячний строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні, оскільки дізнався про порушення його трудових прав у день звільнення (15 квітня 2020 року), а з позовом звернувся до суду лише у жовтні 2020 року, є необґрунтованими і відхиляються колегією суддів.
 
Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.
 
Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на день розгляду даної справи відповідач не розрахувався з позивачем, а тому указаний строк не пропущений. 
 
Посилання заявника на висновки, які викладені у постановах Верховного Суду від 8 липня 2019 року у справі № 548/1459/16-ц , від 5 лютого 2020 року у справі № 753/19337/16-ц, не можуть бути прийняті судом, оскільки оскаржуване судове рішення не суперечать висновкам, які викладені у вказаних постановах й, відповідно, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
 
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
 
Враховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статі 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.
      
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Укренергомонтаж", подану представником Соболівським Антоном Михайловичем, залишити без задоволення.
 
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

 
Головуючий                                                                                      Я.В. Головачов

 
Судді:                                                                                                  І.М. Вербова

 
О.В. Шахова