Дата документу 09.11.2021 Справа № 333/1050/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №333/1050/20       Головуючий у 1 інстанції: Піх Ю.Р.
Провадження № 22-ц/807/3672/21         Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2021 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Крилової О.В.,
       Онищенка Е.А.
при секретарі: Бєловій А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом
до  ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.
В обґрунтування позовної заяви, ОСОБА_2 зазначила, що 06 травня 2005 року вони з ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який зареєстровано Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області.
Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2019 року по справі №333/7154/18 їх шлюб розірвано.
Позивач зазначила, що у період перебування у шлюбі ними було придбано за договором купівлі-продажу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 31 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Варавкою В.М., реєстраційний № 18894614.
Згідно висновку звіту від 11 лютого 2020 року про оцінку вартості житлової квартири, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 вартість квартири АДРЕСА_2 , становить 719690 грн.
Оскільки майно було придбане ними в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, а згоди щодо його розподілу сторони дійти не можуть, ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .
У червні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, в якому зазначав, що окрім вищезазначеної квартири у період шлюбу ними також було придбано легковий автомобіль TOYOTA COROLLA Седан-В 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , який оформлено на ОСОБА_2 .
Відповідно до Акту огляду реалізованого транспортного засобу вартість зазначеного автомобілю складає 454130 грн.
Посилаючись на те, що придбання спірної квартири відбулося за рахунок належних йому особисто грошових коштів,  ОСОБА_3 просив суд визнати за ним право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2020 року зустрічний позов ОСОБА_3 прийнято до спільного розгляду с первісним позовом ОСОБА_2 . 
У серпні 2020 року ОСОБА_2 подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій, окрім вищенаведених вимог, просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь 227065 грн., як компенсацію Ѕ вартості спільно нажитого майна - автомобіля «TOYOTA COROLLA», легковий, 2017 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 .
Щодо компенсації вартості автомобіля ОСОБА_2 зазначила, що за період шлюбу ними у грудні 2017 року також придбано автомобіль «TOYOTA COROLLA», 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , який було зареєстровано за ОСОБА_3 . Вартість вказаного транспортного засобу складає 454130 грн. При цьому, до звернення до суду між сторонами існувала домовленість про те, що ОСОБА_2 викупить у ОСОБА_3 частину автомобіля, а також частину квартири АДРЕСА_3 після чого оформлює право власності на транспортний засіб та квартиру на себе. У подальшому ОСОБА_3 запропонував викупити автомобіль за повну вартість, а отримані ним грошові кошти врахувати при сплаті грошових коштів за половину спірної квартири. Проте, після придбання ОСОБА_2 транспортного засобу за 454130 грн. ОСОБА_3 відмовився отримувати частину грошових коштів за половину квартири та переоформлювати її на позивача. Отже, ОСОБА_3 порушив усі попередньо досягнуті між ними домовленості щодо самостійного поділу майна та намагається залишити у себе грошові кошти отримані за половину вартості транспортного засобу, а також залишити собі належну ОСОБА_2 половину квартири.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 .
В іншій частині позову відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 .
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору в розмірі 1794,22 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату судового збору в розмірі 1794,22 грн. 
Вирішуючи питання щодо спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 факт її придбання в період шлюбу доведено належними доказами. Натомість, належних доказів на спростування наведених ОСОБА_2 доводів, а саме що спірну квартиру було придбано за його особисті кошти, ОСОБА_3 до суду не надано.
Позовні вимоги ОСОБА_2 щодо компенсації Ѕ вартості автомобіля, суд першої інстанції залишив без задоволення, оскільки встановлено, що автомобіль придбала ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу та комісії від 02 серпня 2019 року в ПП «Корінтія», а не в ОСОБА_3 , тобто після припинення шлюбних відносин.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішення в частині залишення без задоволення позовної вимоги позову про стягнення з ОСОБА_3 компенсації Ѕ вартості спільно нажитого майна - автомобіля «TOYOTA COROLLA» ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2021 року в частині відмови у задоволенні її позову скасувати, та задовольнити її вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що факт реалізації ОСОБА_3 спільного майна подружжя, а саме автомобіля «TOYOTA COROLLA», 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 та отримання від його продажу грошових коштів, є доведеним. При цьому, скаржниця вважає, що суд першої інстанції хибно вдався до аналізу правочину за яким вона придбала цей транспортний засіб після розірвання шлюбу, замість надання оцінки тому факту, що цей транспортний засіб, будучи спільно нажитим у шлюбі майном, відчужено одноособово її колишнім чоловіком ОСОБА_3 . А отже, ОСОБА_2 має право на одержання половини від суми грошових коштів отриманих від його реалізації. Сама по собі форма відчуження спільного майна, не повинна впливати на можливість реалізації права ОСОБА_2 на отримання Ѕ частки від спільно нажитого за період шлюбу майна. 
Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити її з вищевказаних підстав.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
ОСОБА_3 у судове засідання також не з`явився, свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства, що підтверджується матеріалами справи. Судові повістки, направлені на адресу ОСОБА_3 , яка наявна в матеріалах справи, та зазначена ним при поданні зустрічного позову, з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, повернулись до апеляційного суду із відміткою «адресат відсутній» (а.с. 162-165). При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, зазначено, що у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Також, за приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів звертає увагу, що рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2021 року в апеляційному порядку переглядається лише в частині відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_3 компенсації Ѕ вартості спільно нажитого майна автомобіля «TOYOTA COROLLA», легковий, 2017 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Так, встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 06 травня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Запорізькій області, актовий запис № 293 та підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_3 від 06 травня 2005 року (а.с. 14).
За матеріалами справи також вбачається, що згідно договору купівлі-продажу № 4755/ВА00612 від 20 грудня 2017 року, укладеним між ТОВ «Восток Автомир» та ОСОБА_3 , останній придбав автомобіль «TOYOTA COROLLA», легковий, 2017 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 (а.с. 94), який зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с. 93). 
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 13).
02 серпня 2019 року між ПП «Корінтія» (комісіонер) та ОСОБА_3 (комітент) укладено договір комісії № 6413/19/004108, за умовам якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів транспортного засобу «TOYOTA COROLLA», легковий, 2017 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 за ціною 454130 грн. (а.с. 111).
Також, 02 серпня 2019 року між ПП «Корінтія» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого, ОСОБА_2 , придбала у комісіонера автомобіль TOYOTA COROLLA», легковий, 2017 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 за ціною 454130 грн. (а.с. 109).
Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
При цьому конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.
Отже, за матеріалам справи встановлено, що автомобіль «TOYOTA COROLLA», легковий, 2017 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 є об`єктом спільної власності колишнього подружжя, оскільки на час його набуття сторони перебували у шлюбі.
Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ст. 65 СК України).
Подібні за змістом положення щодо здійснення співвласниками спільної сумісної власності закріплені ст. ст. 364, 369 ЦК України.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. 
У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Відчуження спірного автомобіля за відплатним договором відбулося 02 серпня 2019 року за ціною 454130 грн.
При цьому, доказів того, що ОСОБА_2 надавала письмову згоду на відчуження автомобіля матеріали справи не містять, а отже, ОСОБА_3 розпорядився спірним транспортним засобом на власний розсуд.
Доказів передачі ОСОБА_2 1/2 частини отриманих від продажу транспортного засобу коштів або використання цих коштів в інтересах сім`ї чи на її потреби, матеріали справи також не містять.
За встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного транспортного засобу, що становить 227065 грн.
При цьому, суд першої інстанції, зазначивши, що автомобіль наразі належить ОСОБА_2 , та був нею придбаний у ПП «Корінтія» після розірвання шлюбу, дійшов помилкового висновку про відсутність для стягнення з ОСОБА_3 Ѕ частини вартості автомобіля, оскільки вказані обставини не спростовують факт одноособового відчуження ОСОБА_3 об`єкта спільної власності подружжя. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 Ѕ частини вартості TOYOTA COROLLA», легковий, 2017 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , що складає 227065 грн.
Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на вищенаведене, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2021 року в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 227065 грн. як компенсації Ѕ вартості автомобіля TOYOTA COROLLA», легковий, 2017 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 .
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, - 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2021 року в оскаржуваній частині - скасувати, прийняти в цій частині нову постанову, якою:
«Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 Ѕ вартості спільно нажитого майна - автомобіля «TOYOTA COROLLA», легковий, 2017 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 у розмірі 227065 (двісті двадцять сім тисяч шістдесят п`ять) гривень.
В інший частині судове рішення не переглядалося.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 15 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: