Справа № 444/2318/18                                 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/480/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 16

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 жовтня 2021 року м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
секретаря: Симець В.І.
з участю: представника позивача Петрів Л.П., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою АТ «Українська залізниця» на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2020 року у справі за позовом ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до ОСОБА_1 , Малехівської сільської ради Жовківського району, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання незаконним рішення та скасування рішення, визнання недійсним державного акту, скасування державної реєстрації права власності та скасування запису в поземельній книзі, -
в с т а н о в и в:
Позивач Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" звернулося в суд з позовом до відповідача до ОСОБА_1 , Малехівської сільської ради Жовківського району, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання незаконним рішення та скасування рішення, визнання недійсним державного акту, скасування державної реєстрації права власності та скасування запису в Поземельній книзі.
Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що під час інвентаризації земель смуги відведення виробничого структурного підрозділу «Кам`янка-Бузька дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» виявлено, що в межах населеного пункту на території Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області на 20 км + 254 м - 20 км + 261 м перегону Рудно - Підбірці за ходом кілометрів з правої сторони від осі головної колії на відстані 8 метрів знаходиться земельна ділянка ОСОБА_1 , тоді як ширина смуги відведення залізниці на даному перегоні становить 20 м. від осі головної колії.
Зазначають, що вказана земельна ділянка знаходиться у смузі відведення залізниці, належить до земель залізничного транспорту, перебуває в користуванні ПАТ «Укрзалізниця» та закріплена за регіональною філією «Львівська залізниця».
Право власності на земельну ділянку у відповідача виникло на підставі рішення Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області 14 сесії 6 демократичного скликання від 03.04.2012 року № 17, відповідно до якого видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 580511 площею 0,0420 га.
Згадане вище рішення Малехівської сільської ради та виданий на його підставі державний акт вважають є незаконними та такими, що порушують право залізниці на постійне користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху в межах Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, а відтак такими, що підлягають скасуванню.
Вказують, що правовий статус земель залізничного транспорту визначений законом і не може бути змінений в будь-який інший спосіб, аніж відповідно до закону.
Вважають, що відповідач Малехівська сільська рада Жовківського району Львівської області під час прийняття оскаржуваного рішення порушила також норми п. б ч. 4 ст. 84 ЗК України, який зазначає, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під державними залізницями. Майно залізниці є державною власністю і закріплене за нею на праві повного господарського відання, а отже вважають, що Малехівська сільська рада не мала правових підстав приймати оспорюване рішення, порушуючи право землекористування залізниці.
Враховуючи вищенаведене просять визнати незаконним та скасувати рішення Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області 14 сесії 6 демократичного скликання " Про затвердження технічної документації для передачі у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 " від 03.04.2012 № 17; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 580511 від 03.04.2012 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 ; скасувати запис у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером 4622785700:01:009:0074 шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 4622785700:01:009:0074, за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути з відповідачів на їх користь судовий збір.
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2020 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" до ОСОБА_1 , Малехівської сільської ради Жовківського району, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання незаконним рішення та скасування рішення, визнання недійсним державного акту, скасування державної реєстрації права власності та скасування запису в Поземельній книзі - відмовлено.
Рішення суду оскаржило АТ «Українська залізниця».
 В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема покликається на те, що суд першої інстанції не всебічно, неповно з`ясував обставини справи, невірно застосував норми матеріального права, які діяли на момент виникнення у Залізниці права користування на спірну земельну ділянку, порушив під час розгляду справи норми процесуального права, а судове рішення є незаконним, необґрунтованим, висновки суду в рішенні такими, що не відповідають зібраним у справі доказам та дійсним обставинам справи. 
Вказують, що користування спірною земельною ділянкою Залізниця здійснює відповідно до Плану Смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці, розробленого проектною організацією Дорпроект Південної-Західної залізниці у 1962 році. При цьому, суд не дав належну правову оцінку доводам Залізниці і з посиланнями на відповідні норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, а саме щодо належності та законодавства, які регулюють спірні правовідносини, а саме щодо належності та допустимості Плану смуги відведення, як доказу підтвердження виникнення в Залізниці права користування спірною земельною ділянкою. 
Зазначають, що відповідно до Положення про землі надані транспорту, затвердженим постановою Ради народних комісарів СРСР №50 від 07.02.1933, землями, наданими транспорту, визнавались перелічені в ст.4-8 цього Положення землі. Відповідно до пункту 4 цього Положення до залізничних транспортних земель відносились землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об`єктами залізничної інфраструктури. Вищенаведене вважають одним з доказів, виникнення у Залізниці відповідно до законодавства права постійного користування оспорюваною земельною ділянкою. Звертають увагу, що на момент побудови залізничної колії у 1958 та складання Плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці у 1962 році реєстрація права на земельні ділянки законодавством не передбачалося. Крім цього, державна реєстрація права власності та користування земельними ділянками є похідною від набуття особою цього права. Тобто наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено Законом. Вказана земельна ділянка знаходиться у смузі відведення залізниці, належить до земель залізничного транспорту, перебуває в користуванні акціонерного товариства «Українська залізниця» та закріплена за регіональною філією «Львівська залізниця». Також вказують, що суд в порушення статтей 76,89 ЦПК України не взяв до уваги і не дав належну правову оцінку доказам у справі, а саме копіям податкових декларацій з плати за землю, якими підтверджується сплата земельного податку за земельну ділянку площею 14,2 га, що свідчить про не всебічний, неповний, необ`єктивний розгляд судом цієї судової справи. Таким чином, суд відмовляючи Залізниці в захисті законних її прав на земельну ділянку з тих підстав, що Залізниця не надала докази державної реєстрації спірної земельної ділянки, невірно застосував та вирішив справу з порушенням ч.1 ст. 317 ЦК України, статтей 68,125, 152 ЗК України, статтей 11,23 Закону України «Про транспорт», ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт».
Враховуючи наведене просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задоволити.
У судове засідання 04 жовтня 2021 року належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи ОСОБА_1 , Малехівська сільська рада Жовківського району, правонаступником якої є Львівська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області не з`явилися.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю ОСОБА_1 , Малехівська сільська рада Жовківського району, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що посилання позивача на те, що частина земельної ділянки, яка перебуває в користуванні відповідачів, знаходиться в смузі відведення залізниці, є безпідставним та необґрунтованим, та відповідачами жодним чином не порушено прав позивача, а позивачем належно не обґрунтовано позовні вимоги та не надано відповідних доказів, що їх підтверджують.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі рішення 14 сесії 6 скликання Малехівської сільської ради від 03.04.2012 року № 17 є власником земельної ділянки площею 0,0420 га у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована в с. Малехів, Жовківського району Львівської області. Цільове призначення земельної ділянки - ведення особистого селянського господарства.
Із рішення № 17 14 сесії 6 демократичного скликання Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області від 03.04.2012 року "Про затвердження технічної документації для передачі у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 " вбачається, що вирішено передати у приватну власність земельну ділянку площею 0,0420 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 .
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. 
Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб,     а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.
Згідно із частиною першою статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
Відповідно до пункту б частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту.
Згідно із частинами першою, другою статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до ЗК України та Закону України «Про транспорт».
Частиною другою статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.
Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам                                     і організаціям транспорту згідно із ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту.
До земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту (частина перша статті 23 Закону України «Про транспорт»).
Аналогічна правова норма міститься у статті 68 ЗК України.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.  Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.  Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства - без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначила, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право позивачки порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які беззаперечно вказували б, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.
Наявність чи відсутність у АТ «Українська залізниця» документів, які посвідчують право на користування земельними ділянками у разі їх відведення як земель залізничного транспорту не змінює їх правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності до земель залізничного транспорту, а тому доводи скаржника у цій частині є обґрунтованими.
Проте, наведені вище положення законів не звільняють позивача від доказування того, що спірна земельна ділянка належить саме до земель залізничного транспорту, чого у даному спорі, з урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин та досліджених доказів, Залізницею зроблено не було.
АТ "Українська залізниця" обґрунтовуючи вимоги як позовної заяви так і апеляційної скарги посилається на план смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах Нестеровського (на сьогоднішній день Жовківського) району Львівської області від 11 км+ 106 м до 20 км+ 534 м, який був розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році та зазначає, що право землекористування спірною земельною ділянкою виникло в останнього відповідно до згаданого плану полоси відведення 1962р.
Окрім цього, в п.п. 27, 32 "Инструкции о нормах и порядке отвода земель для железних дорог и использовании полоси отвода", затвердженої Міністерством шляхів сполучення СРСР 30.01.1963 р., на яку посилається апелянт, містяться прямі вимоги щодо складання документів на право користування землею та порядок зберігання актів на право користування підрозділами залізниць. Крім того, п. 10 Положення про землі, надані транспорту, яке затверджене постановою РНК СРСР 07.02.1933р., регламентує оформлення прав на землі, закріплені, зокрема, за наркоматом шляхів сполучення та водного транспорту і його органів в порядку, встановленому законодавством.
Діючим на той час Земельним кодексом УСРР, затвердженим постановою ВЦВК від 29.11.1922р. (із змінами та доповненнями від  27.06.1927р.), передбачалось обов`язковість оформлення, державної реєстрації та видачі землекористувачам правопідтверджуючих документів на землю.
Стаття 10 Закону СРСР від 13.12.1968 р. «Про затвердження основ законодавства СССР і союзних республік» встановлювала обов`язковість оформлення державних актів на право користування землею та видачі їх землекористувачам, яким заборонялось користування наданою земельною ділянкою до видачі державного акту.
Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Вищевикладене свідчить про те, що у АТ «Укрзалізниця» відсутні належним чином оформлені документи на земельну ділянку, які б посвідчували право користування, а "План границ полосы отвода линии Рудно-Подборцы Львовской железной дороги", на який посилається позивач не є правовстановлюючим документом на земельну ділянку.
Згідно викопіювання з інвентаризаційної карти с. Малехів 1972 року по АДРЕСА_1 , зображена земельна ділянка площею 0,04 га, яка на даний час перебуває у власності ОСОБА_1 .
Крім того, відповідно до викопіювання з генерального плану с. Малехів 2008 року, вказана земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту с. Малехів та примикає до дороги по вул.. Л.Українки , що надає право Малехівській сільській раді, згідно вимог вказаних норм закону, розпоряджатися вказаною земельною 
ділянкою. Дорога по вул.. Лесі Українки в с. Малехів, Жовківського району Львівської області перебуває на балансі сільської ради та обслуговується за її кошти, що підтверджується довідкою Малехівської сільської ради від 06.09.2018 року №1148/02-13.
Згідно витягу Малехівської сільської ради від 30.10.2018 року №1749/02-19 за домогосподарством по АДРЕСА_4 відповідно до по господарського обліку 1955-1957 року, обліковувалось 0,08 га землі та жилий будинок 1954 року забудови.
Вищевказане свідчить про те, що на момент будівництва залізниці, вказана земельна ділянка перебувала в користуванні та була закріплена за домогосподарством по АДРЕСА_4 .
Відтак, доводи апеляційної скарги, що оспорювана земельна ділянка у скаржника не вилучалась, згода на вилучення земельної ділянки чи заява про відмову від права користування земельною ділянкою скаржником не надавалась, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спірна земельна ділянка перебувала в користуванні та була закріплена за домогосподарством по АДРЕСА_4 ще до будівництва залізниці на території с.Малехів (до 1962 року).
Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України - права володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власникові.
Аналогічні висновки викладені в постановах Господарського суду Львівської області, Західного апеляційного господарського суду та Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 травня 2019 року (справа № 914/420).
Окрім цього, у податковій декларації з плати за землю за 2018 рік зазначено, що позивач користується земельною ділянкою площею 14,2 га, а у Акті обстеження земельної ділянки від 17.11.2015 року зазначено, що Позивач користується земельною ділянкою площею 17,1368 га, що вказує на розбіжності у площі земельної ділянки, якою користується позивач.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду, що посилання позивача на те, що частина земельної ділянки, яка перебуває в користуванні відповідачів, знаходиться в смузі відведення залізниці, є безпідставним та необґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» - залишити без задоволення.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 18.10.2021 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.