Ухвала
06 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 200/16065/17
провадження № 61-19484ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання іпотеки припиненою, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 13 червня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.
 
Визнано іпотечний договір від 21 березня 2008 року, укладений між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» (далі - АБ «Факторіал-Банк») та ОСОБА_2 , припиненим 20 лютого 2017 року.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» (далі - ТОВ «Спектрум Ессетс») задоволено, заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
У грудні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
 ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року, у якій вона просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, заявник зазначає:
 
1) пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України - неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, без урахування висновків, викладених у постановах 
 
- Верховного Суду України від 13 вересня 2006 року у справі № 2-26370кс04, 
від 15 жовтня 2013 року у справі № 21-240а13, від 06 липня 2016 року у справі 
№ 6-118цс16;
 
- Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі 
№ 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, 
від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17; 
 
- Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №308/10886/15-ц, 12 грудня 2018 року у справі № 758/3453/16-ц, 25 березня 2019 року у справі 
№ 569/12619/15-ц від 03 квітня 2019 року у справі № 368/923/17, від 01 жовтня 2020 року у справі № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі 
№ 753/20537/18, від 14 липня 2021 року у справі № 5010/2403/2011-14/120, 
від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 08 вересня 2021 року у справі № 569/17667/19, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17, від 02 листопада 2021 року у справі № 910/8852/20, від 10 листопада 2021 року у справі № 185/6442/18. 

2) пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України) - суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Перевіряючи посилання заявника на неврахування апеляційним судом висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 13 вересня 2006 року у справі № 6-26370кс04, Верховний Суд вважає їх неспроможними, оскільки лише відповідно до Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності 03 серпня 2010 року, висновки Верховного Суду України стали обов`язковими для врахування судами (частина п`ята статті 13 вказаного Закону), а тому наведений висновок Верховного Суду України, не є прикладом висновку щодо застосування норми права, який суди мають ураховувати під час вирішення справ. 
 
Також, необґрунтованими є посилання заявника на помилкове неврахування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 15 жовтня 2013 року у справі 21-240а13, оскільки правовідносини у справі у якій подано касаційну скаргу, та у наведеній справі, не є подібними.
 
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. Наведені у ній доводи підлягають перевірці за матеріалами справи, а тому згідно частини сьомої статті 394 ЦПК України наявні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Касаційне провадження у цій справі відкривається на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 389, 392, 394, 395 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом  ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання іпотеки припиненою, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року.
 
Витребувати з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 
№ 200/16065/17.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 06 січня 2022 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:        	Г. І. Усик     І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак