КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №753/16201/17                                                Головуючий 1 інстанція - Коренюк А.М.
Провадження № 22-ц/824/8020/2021                             Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.

П О С Т А Н О В А
іменем   України
 
03 листопада 2021 року                                           м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді:             Суханової Є.М.,
суддів:                                   Мостової Г.І., Олійника В.І.
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2021 рокув справі за позовом    ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2017 року   ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що 07 грудня 2014 року по вул. Голосіївській в м. Києві   ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем «Porsche», державний номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження належного позивачу автомобіля. Автомобіль «Porsche», державний номерний знак НОМЕР_2 , отримав такі механічні ушкодження: задній бампер, глушник, катафот заднього бампера, кришка багажника. Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 22 грудня 2014 року     ОСОБА_3 було визнано винним в порушенні вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху України. 
13 грудня 2014 року офіційним дилером «Porsche» - Tовариством з обмеженою відповідальністю «Віннер ПЦКА» було здійснено дослідження на предмет отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди механічних пошкоджень, належного позивачу автомобіля та складено відповідний рахунок на суму 42 039,78 грн щодо заміни 19 позицій запасних частин. Вказаний рахунок було надано Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Скайд», в якій було застрахувано цивільно-правову відповідальність відповідача, для ознайомлення та надання необхідних грошових коштів на ремонт автомобіля. За час узгодження рахунку страховою компанією та дослідження обґрунтованості його складових, ціни на запчастини зросли, через що позивач був змушений отримати новий рахунок у офіційного дилера на суму 58 247,88грн, який в подальшому був направлений страховій компанії Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд», яке виплатило йому страхове відшкодування за страховим випадком, що стався 07 грудня 2014 року, в сумі 11 134,47грн. Позивач вважає, що із загальної суми наданого рахунку на суму 58 247,88грн страхова компанія винуватця дорожньо-транспортної пригоди відшкодувала йому лише 11 134,47грн, натомість він вимушений був за власні кошти сплатити повну суму ремонту автомобіля 15 грудня 2015 року на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннер ПЦКА» він перерахував 47 113,40грн, тобто різницю між визначеним збитком 58 247,88грн та частково сплаченою страховиком Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Скайд»сумою страхового відшкодуванням 11 134,47грн (58 247,88грн - 11 134,47грн = 47 113,40грн). 
Позивач зазначив, що він вже звертався до Публічного пкціоенрного товариства «Страхова компанія «Скайд» із вимогою про виплату страхового відшкодування, яка частково погасила суму страхового відшкодування, однак його фактичні витрати були більшими від оплаченої страховиком суми, тому він звертався до страховика та відповідача із позовом, у якому просив стягнути на ремон автомобіля 36 903,00 грн. зі страхововика та 11 134,47 грн, як суму матеріального збитку, що перевищує ліміт відповідальності страховика - з ОСОБА_2 . Рішенням апеляційного суду Донецької області від 06 жовтня 2016 року його позов задоволено частково та з ПАТ «CK«Скайд» стягнуто 36 903 грн. 00 коп., в решті вимоги - щодо стягнення з ОСОБА_2 11 134 грн. 47 коп. відмовлено, яка мотивована тим, що стягнута з ПАТ «CK«Скайд» покриває всі витрати. Вважає, що правовою підставою рішення суду була договірна відповідальність за довоговором стархування. Таке рішення ним звернуто до виконання, проте не виконано. Водночас, наразі позивач звертається до суду із цим позовом на підставі наявності у відповідача деліктної відповідальності, оскілки ПАТ «CK «Скайд» не виконав зобов`язання по страховому відшкодуванню вказаного рішення суду, тому визначену судовим рішенням суму має відшкодувати винуватець дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 .
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з помилковим врахуванням позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15, оскільки від такої правової позиції слід відступити, тому що держава поклала на позивача ризики неплатоспроможності страхової компанії всупереч положенням ст.1 Першого протоколу до Конвенції.
Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 не скористався.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції врахував наявність рішення суду про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування в сумі 36 903,00 грн. При цьому суд врахував правову позицію, викладену у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц.
Такі висновки суду є законними та обґрунтованими, вони відповідають встановленим у справі обставинам, з огляду на таке.
У статтях 1166, 1188 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Так, внаслідок ДТП виникає два види зобов`язань: деліктне - між винуватцем і потерпілим та договірне - між потерпілим і страховою компанією, що застрахувала винуватця. Відповідно відшкодування шкоди можливе за рахунок безпосереднього заподіювача шкоди або за рахунок страховика шляхом отримання страхового відшкодування. Право вибору належить самому потерпілому.
Судом встановлено, що 07 грудня 2014 року по вул. Голосіївській в м.Києві ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем «Porsche», державний номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження належного позивачу автомобіля. 
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року,частково зміненою постановою Апеляційного суду міста Києва від 17 лютого 2015 року,   ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушенняз підстав порушення ним вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України.
Цивільно - правова відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами за шкоду завдану внаслідок експлуатації автомобіля «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , було застраховано 12 квітня 2014 року у Публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Скайд» на підставі Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0483857.
Згідно довідки Управління Державтоінспекції ГУМВС України в м. Києві 07 грудня 2014 року автомобіль «Porsche», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить позивачу, отримав такі механічні ушкодження: задній бампер, глушник, катафот заднього бампера, кришка багажника.
13 грудня 2014 року за замовленням позивача офіційним дилером «Porsche» - Товариством з обмеженою вдповідальністю «Віннер ПЦКА» було здійснено дослідження на предмет отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди механічних пошкоджень, належного позивачу автомобіля та складено відповідний рахунок на суму 42 039,78грн щодо заміни 19 позицій запасних частин. Вказаний рахунок позивачем було надано публічному акціонерному товариству «Страхова компанія «Скайд».
Оскільки за час узгодження рахунку страховою компанією та дослідження обґрунтованості його складових, ціни на запчастини зросли, через що позивач був змушений отримати новий рахунок у офіційного дилера на суму 58 247,88грн, який в подальшому був направлений страховій компанії ПАТ «CK«Скайд», яке виплатило позивачу страхове відшкодування за страховим випадком, що стався 07 грудня 2014 року в сумі 11 134,47 грн. 
Позивач вважає, що із загальної суми наданого рахунку на суму 58 247,88 грн страхова компанія винуватця дорожньо-транспортної пригоди відшкодувала йому лише 11 134,47 грн. Він вимушений був за власні кошти сплатити суму ремонту автомобіля в розмірі 58 247,88 грн. 
15 грудня 2015 року на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннер ПЦКА» позивач перерахував 47 113,40 грн, тобто різницю між визначеним збитком 58 247,88 грн та частково сплаченою страховиком Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Скайд» сумою страхового відшкодуванням - 11 134,47грн. 
Зважаючи на визначену підставу для стягнення шкоди, позивач зазначає, що він вже звертався до страхової компанії із вимогою про виплату страхового відшкодування, яка частково погасила суму страхового відшкодування у розмірі 11 134,47 грн, однак його фактичні витрати були більшими від оплаченої страховиком суми, тому він звертався до страховика та відповідача із позовом, у якому просив стягнути 36 903,00 грн на ремонт автомобіля зі страхововика та 11 134,47 грн, як суму матеріального збитку, що перевищує ліміт відповідальності з ОСОБА_2 .
Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 06 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 36 903,00 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь на користь ОСОБА_1 11 134,47 грн. відмовлено.
Апеляційного суду Донецької області мотивував таку відмову тим, що стягнута з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» сума покриває всі понесені ОСОБА_1 витрати.
Ухвалою Вищого спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року рішення Апеляційного суду Донецької області від 06 жовтня 2016 року залишено без змін.
Так, під час розгляду справи за позовом  ОСОБА_1  до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд»,  ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, судом було встановлено, що завдана позивачушкода становить 47 113,40грн, що не перевищує страхової суми за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який був укладений з публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Скайд». Судом встановлено, що страховою компанією було відшкодовані фактичні витрати, які поніс позивач у зв`язку із пошкодженням автомобіля, відповідно скасував рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 11 134,47 грн.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконання на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені уЗаконі України «Про виконавче провадження».
За правилами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону, а також рішення, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч.ч.1,2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Крім того, відповідно до ст.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно ст. 20 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»уразі ліквідації страховика, правонаступника якого встановлено,договори страхування зберігають свою силу до закінчення строку дії такого договору. У разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначенідоговором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. Уразі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймаєна себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантуєтьсякоштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.
Отже у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія.
Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.
Колегія суддів зауважує,що одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень. 
З огляду на викладене, суд дійшов правильного висновку про те, що позивач на свій власний розсуд обрав спосіб судового захисту свого права вимоги шляхом звернення з позовом доПублічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд»», у якій була застрахованацивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи, внаслідок чого за рішенням суду, що набрало законної сили, стягнуто на його користь розмір страхового відшкодування.
Доводи касаційної скарги про те, що Публічне акціонерне товариство«Страхова компанія «Скайд» фактично не існує, а томусудоверішення у справі за позовом  ОСОБА_1  до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд»,  ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що набрало законної сили, виконати неможливо, безпідставні, так як згідно відомостей Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формуваньдіяльність ПАТ «Страхова компанія «Скайд» ще не припинена.
При цьому у частині третій статті 12 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у тому числі випадків наявності підстав звільнення від доказування.
Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права, зокрема статтею 1166 ЦК України.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.
У даному випадку позивачем, як потерпілою особою, пред`явлено вимогу, в тому числі до відповідача як винуватця ДТП, про відшкодуваннязавданої йому внаслідок дорожньо - транспортної пригоди шкоди. Позивач не відмовлявся від свого права вимоги до страховика, а навпаки реалізував своє право шляхом звернення з позовом доПублічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» і рішенням суду, що набрало законної сили, його позов про стягнення страхового відшкодування задоволено частково, а отже його право знаходиться у площині виконавчого провадження та є захищеним. Підстав для стягнення суми страхового відшкодування з відповідача немає, оскільки таке стягнення буде подвійним, що суперечить зазначеним вимогам закону. 
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з`ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості, окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому законом, що достеменно відображено у рішенні суду, яке оскаржується стороною позивача. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.
Жодних доводів на спростування зазначеного позивачем у розпорядження суду надано не було.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у скарзі, апеляційний суд не знаходить.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.
 
Зважаючи на викладене, апеляційний суд рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
 
Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати позивача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення.
 
Керуючись ст.ст.7,367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повна постанова складена 03.11.2021 року.

Головуючий:                                                  Є.М. Суханова
 
Судді:                                                               Г.І. Мостова 
 
                                                                          В.І. Олійник