Дата документу 12.10.2021 Справа № 334/5615/13-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 334/5615/13                                        Головуючий у 1 інстанції: Козлова Н.Ю.
№ 22-ц/807/2875/21                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.
 
ПОСТАНОВА
               ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2021 року        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Бєлки В.Ю.
                       Полякова О.З.
секретар:                Бабенко Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі адвоката Рогозіна Олексія Вікторовича на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
ВСТАНОВИВ

В липні 2013 року  ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування заяви зазначав, що 07 травня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір позики посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського округу Запорізької області Вовк І.І., за реєстрованим № 4589. 
У відповідності до умов договору Позивач передав Відповідачу 397 000 (триста дев`яносто сім тисяч) гривень, що еквівалентно 50 000, 00 (п`ять десять тисяч) доларів США, згідно курсу продажу доларів США, установленому комерційними банками м. Запоріжжя на день посвідчення договору, зі строком виплати боргу 07.05.2011 року. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноруч написаною Позичальником в момент передачі йому суми позики. У зв`язку із тим, що Відповідач уклонявся від виконання умов договору позики, а саме у встановлений у договорі строк не повернув суму боргу, тоді Позивач був вимушений звернутися з позовом до районного суду про примусове стягнення борг договором позики з Відповідача. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.02. 2012 року з ОСОБА_2 стягнуто суму боргу у розмірі 397 000,00 грн. 
Крім того, на підставі п.4 Договору позики, при неповерненні позики своєчасно (у термін до 07.05.2011 року) Позикодавець вправі буде своєчасно пред`явити цей договір до стягнення в строки і в порядку передбачені чинним законодавством України, та вимагати повернення йому частини позики, що залишилось несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплатити 0,1 % від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення. 
У зв`язку із тим, що основний борг за договором позики з Відповідача стягнуто за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя, та на теперішній час заборгованість не погашена то за Відповідачем ще залишився борг по сплаті 0,1 % від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення, яка складає суму 290207 гривень. 
Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22 жовтня 2013 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики було задоволено.
Після смерті ОСОБА_3 , відбулася зміна позивача (стягувача) на ОСОБА_1 .
Посилаючись на вищезазначене просив суд, стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі адвоката Рогозіна О.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

На апеляційний розгляд справи представник апелянта не з`явився, вдруге просив про відкладення розгляду справи тому що він зайнятий у іншій справі.

Судова колегія відхилила клопотання апелянта про відкладення розгляду справи з урахуванням того, що у відповідності до ст. 43 ЦПК України участь в судовому засіданні є не обов`язком, а правом особи, яка бере участь у справі.
Суд не вбачив підстав для відкладення розгляду справи в порядку ст. 372 ЦПК України, оскільки згідно даної норми процесуального права судове засідання відкладається в разі неявки в судове засідання за клопотанням особи, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. 
В матеріалах справи вже була наявна аналогічна заява представника апелянта про відкладення розгляду даної справи призначеної на 16 серпня 2021 року, яка була задоволена та представником завчасно ще в серпні була отримана судова повістка на черговий розгляд справи.
До того ж за положеннями ст. 223 ЦПК суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Тож друга неявка до суду незалежно від поважності причин не перешкоджає розгляду справи.
Також не підлягає задоволенню клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи з підстав відрядження представника, позаяк він не надав відомостей про те,що саме цей представник уповноважений брати участь в справі, хоча за її матеріалами відповідач мав кілька представників.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких пдістав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що  07 травня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір позики посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського округу Запорізької області Вовк І.І., за реєстрованим № 4589. 

У відповідності до умов договору Позивач передав Відповідачу 397 000 (триста дев`яносто сім тисяч) гривень, що еквівалентно 50 000, 00 (п`ять десять тисяч) доларів США, згідно курсу продажу доларів США, установленому комерційними банками м. Запоріжжя на день посвідчення договору, зі строком виплати боргу 07.05.2011 року. 

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.02.2012 року з ОСОБА_2 стягнуто суму боргу у розмірі 397 000,00 грн.

Як зазначив суд першої інстанції, за ст.ст. 1046, 1048, 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Натомість суд першої інстанції застосував усталену судову практику та виходив з того, що після спливу визначеного договором строку договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право нараховувати передбачені договором проценти припиняється. Права та інтереси позичальника в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.
За умовами укладеного сторонами договору від 07 травня 2010 року ОСОБА_3 надав позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі 07 травня 2011 року. 

При цьому, за умовами договору ( п.1 ), сторони домовилися, що договір позики є безпроцентним.

В будь-якому разі наданий позивачем розрахунок заборгованості, зазначений у позовній заяві, свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованим 0,1% від суми непогашеної заборгованості включає період з 07.05.2011 по 07.05.2013, який виходить за межі встановленого договором строку його дії.

Відтак суд першої інстанції правильно виходив з того, що після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позикодавцем вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті процентів за кожен день прострочення за період з 07.05.2011 по 07.05.2013 роки в сумі 290 207 гривень є безпідставною, та задоволенню не підлягає. 

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. 

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були  допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі адвоката Рогозіна Олексія Вікторовича 
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2021 року по цій справі 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2021 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        В.Ю. Бєлка

       О.З. Поляков