ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/7744/21	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 року (суддя Неклеса О.М., м. Дніпро, повний текст ухвали скалено 06.08.2021 року)  в справі №160/7744/21 за позовом   ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпуски, зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення,-

в с т а н о в и в:
12.05.2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту – відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані відпустки, як учаснику бойових дій за період з 29.12.2016 року по 10.05.2019 року (за 4 (чотири) - 2016, 2017, 2018, 2019 роки), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 10.05.2019 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 29.12.2016 року по 10.05.2019 року (за 4 (чотири) - 2016, 2017, 2018, 2019 роки), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 10.05.2019 року, за наступними реквізитами: розрахунковий рахунок: НОМЕР_2 , ІВАN - НОМЕР_3 , банк одержувача – АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Київ, Україна, МФО Банку 305299, Код РНОКПП одержувача – НОМЕР_4 ; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за виконання ОСОБА_1 службових обов`язків під час вихідних, святкових та не робочих днів у зоні проведення бойових дій (АТО - ООС) в період проходження військової служби за контрактом з 08.09.2016 рік по 10.05.2019 рік (всього 121 доба вихідних, святкових та не робочих днів) виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 10.05.2019 року; зобов`язати нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за виконання службових обов`язків під час вихідних, святкових та не робочих днів у зоні проведення бойових дій (АТО - ООС) в період проходження військової служби за контрактом з 08.09.2016 рік по 10.05.2019 рік (всього 121 доба вихідних, святкових та не робочих днів) виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 10.05.2019 року, за наступними реквізитами: розрахунковий рахунок: НОМЕР_2 , ІВАN - НОМЕР_3 , банк одержувача – АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Київ, Україна, МФО Банку 305299, Код РНОКПП одержувача – НОМЕР_4 ; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з вересня 2016 року по травень 2019 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому в повному розмірі індексацію грошового забезпечення за період з вересня 2016 року по травень 2019 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 10.05.2019 року по день ухвалення судом рішення по справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 року визнано підстави поновлення строку звернення до суду неповажними, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку, позовну заяву залишено без розгляду. 
                              Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу, розглянути позовну заяву, прийняти нову ухвалу про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апелянт вказував, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про необхідність залишення його позову без розгляду з підстави невиконання ухвали суду від 21.07.2021 року, з підстави порушення строку подання позову. Апелянт вказував, що він вчасно надав суду першої інстанції заяву як засіб усунення недоліків вказаних в ухвалі про залишення позову без руху. Апелянт вказував, що відповідно до Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входять у тому числі компенсаційні виплати, тому компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, а також в надурочний час є складовою грошового забезпечення та є доходом. При вирішенні питання про дотримання строку звернення до суду пріоритетними є норми спеціального законодавства, а саме КЗпПУ, яким врегульовано спірні питання. Передбачено, що у питанні стягнення з колишнього роботодавця вчасно не отриманих сум заробітку, відсутній строк позовної давності. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частому задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без розгляду, у зв`язку, з тим, що ухвалою суду від 21.07.2021 року вказану заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти робочих днів, з моменту отримання копії ухвали, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Суд першої інстанції вказував, що встановлення наявності або відсутності факту порушеного права здійснюється під час розгляду справи судом по суті лише у випадку своєчасного звернення до суду або у випадку пропуску строку з поважних причин. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню. Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Суд першої інстанції вказував, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо проходження та звільнення з публічної служби охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої  статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах норми  КЗпП України. Позивач не погоджується з невиплатою грошової компенсації за невикористані відпустки, як учасник бойових дій, невиплатою грошової компенсації за роботу у вихідні, святкові та не робочі дні у зоні проведення бойових дій (АТО - ООС) в період проходження військової служби за контрактом з 08.09.2016 рік по 10.05.2019 рік, невиплати індексації грошового забезпечення. Грошове забезпечення на думку суду першої інстанції, є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір та складові були відомі позивачу, який отримував грошове забезпечення. Суд першої інстанції вказував, що про порушення права, що стало підставою для звернення до суду з позовом позивачу було відомо з місяця, наступного за місяцем отримання грошового забезпечення. До суду ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою 12.05.2021 року. Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не надано доказів того,  що за наявності наміру поновити порушені права, позивач був об`єктивно позбавлений можливості вчасно звернутися до суду з адміністративним позовом.
Як встановлено, 12.05.2021 року ОСОБА_1 подав до суду позов в якому серед іншого просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 29.12.2016 року по 10.05.2019 року (за 4 (чотири) - 2016, 2017, 2018, 2019 роки), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 10.05.2019 року,, нарахувати та виплатити грошову компенсацію за виконання службових обов`язків під час вихідних, святкових та не робочих днів у зоні проведення бойових дій (АТО - ООС) в період проходження військової служби за контрактом з 08.09.2016 рік по 10.05.2019 рік (всього 121 доба вихідних, святкових та не робочих днів) виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 10.05.2019 року, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому в повному розмірі індексацію грошового забезпечення за період з вересня 2016 року по травень 2019 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року та стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 10.05.2019 року по день ухвалення судом рішення по справі.
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням НОМЕР_5 від 29.12.2016 року.
Встановлено, що згідно з витягу з наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_6 від 08.09.2016 року № 268 визначено, що старший солдат військової служби за контрактом ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення з 09.09.2016 року, приступив до виконання службових обов`язків з 08.09.2016 року.
Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.05.2019 року № 136 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_7  від 25.04.2019 року № 73, з 10.05.2019 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. 
Встановлено, що 12.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся з  заявою до командира Військової частини НОМЕР_1 про проведення нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення за період служби, проведення нарахування та виплати грошової компенсації за виконання службових обов`язків під час вихідних, святкових та не робочих днів у зоні проведення бойових дій та грошової компенсації за не використану додаткову відпустку за весь період служби. 
Встановлено, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 .
Ухвалою від 21.07.2021 року позов залишено без руху, запропоновано  усунути недоліки позовної заяви протягом десяти робочих днів, з моменту отримання копії ухвали, шляхом надання до суду: належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку. 
Ухвала від 21.07.2021 року направлена судом засобами пошитого зв`язку та отримана ОСОБА_1 03.08.2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.   
30.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про усунення недоліків позову, надав заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій вказував, що до позовних вимог про стягнення компенсаційних виплат слід застосовувати строки звернення передбачені КЗпП України а не КАС України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 року підстави для поновлення строку визнані неповажними та позов повернуто без розгляду.
З огляду на встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно ст. 2 КАС України   завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом,  Законом України «Про оплату праці»  та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 4, ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений  Законом України  «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до  Закону України  «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відповідно до ст. 1-2, п. 8 ч. 1, частин 17 -18 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в  Конституції України  та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до  Закону України  «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.  В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
У разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Таким чином, грошова компенсація за невикористану додаткову відпуску є одноразовим видом виплати, проте здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення. Виплата здійснюється одноразово при звільненні, однак така є складовою грошового забезпечення при звільненні, при остаточному розрахунку з військовослужбовцем. 
Згідно ч. 2, ч. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Зокрема, пунктами 2 - 4 вищевказаного постанови № 704  установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації. Установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з  додатками 1,  12,  13,  14.
Не дивлячись, що грошова компенсація військовослужбовцю має одноразовий характер, проте передбачено, що вона входить до складу грошового забезпечення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 2, ст. 4, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок проведення індексації грошових доходів населення  визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати: основна заробітна плата, це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата: це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Норми Закону України Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»   не передбачають нарахування та виплати військовослужбовцям компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, в надурочний час, але передбачено, що умови оплати праці військовослужбовців у вигляді грошового забезпечення здійснюється згідно Порядку виплати грошового забезпечення, який визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Натомість КЗпП України передбачає виплату компенсацій у випадку роботи у вихідні, святкові та неробочі дні, в надурочний час. Більше того, Закон України «Про оплату праці» вказує, що до структури заробітної плати входять компенсаційні виплати.  
          Згідно статей 106 – 108 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті. Робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: 1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. Робота у нічний час (стаття 54) оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.
          Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002  щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої  статті 124 Конституції України  (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
Норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» не встановлюють строку та порядку вирішення спорів щодо виплати або не виплати компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, в надурочний час, виплату або невиплату компенсації за невикористану додаткову відпуску, індексації грошових доходів. У такому разі слід звертатись до норм Кодексу законів про працю України.
Згідно частин 1, 2, 3, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до  адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.  Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на  публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Таким чином, позов може бути подано в межах строку звернення до  адміністративного суду, встановленого КАС України або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи, можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Дійсно, передбачено, що  для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на  публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Проте варто враховувати, що спір ОСОБА_1 стосується недоотриманої ним, на його думку, компенсації за роботу понад робочий час, компенсації за додаткову відпуску, компенсації за недоотриману індексацію грошового забезпечення, які як встановлено є складовою частиною заробітку.
Не слід позовну вимогу про стягнення з відповідача суми компенсації пов`язувати з вимогою, яка виникла після звільнення. Позивач не був позбавлений можливості та міг звернутись з подібною позовною вимогою до суду у будь-який час. 
Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відсутній строк давності у спорах щодо стягнення недоотриманої заробітної плати разом як і її частини. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому суми без обмеження будь-яким строком.
Суд першої інстанції помилко прийшов до висновку, що строк звернення з позовом складає один місяць з огляду на те, що спір пов`язаний з прийняттям та проходженням публічної служби. Слід враховувати, що спір пов`язаний з отриманням або не отриманням частини заробітку у вигляді компенсацій різного роду як компенсацій за неотримане грошове забезпечення чи його частини, та за правилами КЗпП України, подібні спори не мають обмеження строком.  
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суд першої інстанції залишаючи позов без розгляду вказував, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду про залишення позову без руху. Судом першої інстанції було надано десятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позову без руху, для усунення його недоліків. 
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених  статтями 160,  161  цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Вище приведена норма вказує на важливість моменту отримання позивачем ухвали про залишення його позову без руху. Саме від моменту отримання ухвали про залишення позову без руху обраховується строк для усунення недоліків, наданий судом, який не може перевищувати десять днів. У цій справі, судом першої інстанції було надано ОСОБА_1 строку десять днів для усунення недоліків позову, з моменту отримання ухвали від 21.07.2021 року. Ухвала отримана позивачем 03.08.2021 року, натомість питання про залишення позову без розгляду вирішене судом 06.08.2021 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Залишення позовної заяви без розгляду відбулось без дотримання відведеного судом строку для усунення позивачем недоліків. Враховуючи отримання позивачем ухвали про залишення позову без розгляду 03.08.2021 року та наявністю часу для надання доказів поважності пропуску строку у межах десяти днів, передчасним є залишення позову без розгляду 06.08.2021 року. 
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено право заявника на звернення до суду, з огляду на те, що залишення позовної заяви без розгляду - унеможливлює її належний розгляд та захист прав позивача у разі, коли буде встановлено дійсність їх порушення.
ОСОБА_1 , у вимогах апеляційної скарги  просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу, розглянути позовну заяву, прийняти нову ухвалу про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч.1 ст. 320 КАС України Підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу у межах вимог, які були предметом розгляду у суді першої інстанції та які повинні відповідати вимогам процесуального законодавства. 
Суд апеляційної інстанції за наслідками перегляду у апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, у межах своїх повноважень направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Не може бути наслідком такого апеляційного перегляду розгляд позовних вимог по суті та прийняття рішення щодо позовних вимог підміняючи інстанційність суду та виконуючи розгляд позову замість суду першої інстанції.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу суду – скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 294, 312, 315, 320, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
п о с т а н о в и в:
                              Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
                              Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 року в справі №160/7744/21  – скасувати.
                              Справу № 160/7744/21 направити для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
                              Постанова суду Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.  
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова