ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

30 вересня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/310/21
Головуючий у першій інстанції – Майборода С. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1068/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                               головуючого-судді: Онищенко О.І.
                               суддів:  Скрипки А.А., Харечко Л.К.
                               секретар: Позняк О.М.    
Позивач: Державне підприємство «Чернігівторф»
Відповідач: ОСОБА_1 
Особа, яка подала апеляційну скаргу:  Державне підприємство «Чернігівторф»
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2021 року у справі за позовом Державного підприємства «Чернігівторф» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (суддя Майборода С.М.), ухвалене о 17 год. 02 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 14 травня 2021 року,
                                               В С Т А Н О В И В:
У лютому 2021 року ДП «Чернігівторф» звернулося до суду з позовом про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . Позов мотивовано тим, що на балансі філії «Смолинський торфозавод» ДП «Чернігівторф» перебувають багатоквартирні будинки, серед яких будинок АДРЕСА_2 . Згідно з обліковою карткою зареєстрованих у вказаному будинку в квартирі АДРЕСА_3 значиться зареєстрованим з 03.01.2009 року ОСОБА_1 , реєстрація якого була проведена у зв`язку з тим, що він був прийнятий на роботу 01.10.2008 року до філії «Смолинський торфозавод» ДП «Чернігівторф». Позивач вказував, що відповідач з моменту реєстрації фактично не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, в утриманні житла участі не бере, при цьому має інше місце проживання – по АДРЕСА_4 . З 22 березня 2011 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи. За доводами ДП «Чернігівторф», факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості надати належне йому приміщення іншим робітникам заводу, які потребують житла.
Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що позивачем беззаперечно не доведено факт відсутності відповідача понад шість місяців без поважних причин за адресою реєстрації.
В апеляційній скарзі ДП «Чернігівторф» просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що підтвердженням факту реєстрації відповідача саме у гуртожитку є ордер на житлове приміщення, який є єдиною підставою для вселення у гуртожиток, про що прямо вказано у самому ордері. Позивач вказує, що ОСОБА_1 з моменту реєстрації фактично не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, про що складено відповідний акт представником обслуговуючої організації у присутності двох свідків, отже вказаний акт позивач вважає належним та допустимим доказом. Також ДП «Чернігівторф» посилається, що допитані у судовому засіданні особи підтвердили, що тривалий час не бачили жодного разу за місцем реєстрації ОСОБА_1 , тобто фактично підтвердили обставини, наведені у акті. Позивач зазначає, що відповідач будь-яких доказів щодо сплати комунальних послуг, крім однієї квитанції за один місяць за оплату електроенергії, не надав. За доводами ДП «Чернігівторф», суд першої інстанції не прийняв до уваги показання самого ОСОБА_1 про те, що за місцем його реєстрації відключено воду та опалення, що свідчить про відсутність належних умов постійного проживання. Позивач вважає, що у зв`язку зі звільненням у 2011 році відповідач уже на той час втратив право користування приміщенням відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.132 ЖК УРСР. Крім того, ДП «Чернігівторф» посилається, що судом першої інстанції не були застосовані норми чинного законодавства щодо порушення права власника користуватися належним йому житлом. Позивач вважає помилковим висновок суду про те, що адреса, за якою зареєстрований відповідач, є кімнатою, яка не може мати статусу гуртожитку.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Відповідач вказує, що позивач не надав підтверджуючих документів, а саме рішення виконавчого комітету Чернігівської районної ради, що квартира, в якій проживає ОСОБА_1 , має статус гуртожитку та спеціального ордеру для вселення в гуртожиток. Відповідач вважає правильним висновок суду про неналежність та недопустимість такого доказу у справі, як наданий позивачем акт від 01 лютого 2021 року. За доводами ОСОБА_1 , він проживає у спірній квартирі, утримує її в належному стані, в квартирі знаходяться меблі, речі повсякденного вжитку, кошти за житло він своєчасно сплачує, боргів не має, регулярно отримує поштові відправлення та кореспонденцію. Відповідач зазначає, що він не працював за строковим трудовим договором сезонно і гуртожиток йому не надавався. Також ОСОБА_1 вважає неналежними та недопустимими надані до апеляційної скарги нові докази.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.
По справі встановлено, що на балансі Філії «Смолинський торфозавод» ДП «Чернігівторф» знаходяться багатоквартирні будинки, зокрема у АДРЕСА_2 – 16 квартир (а.с.11).
Згідно з Протоколом №5 спільного засідання профкому і адміністрації філії «Смолинський торфозавод» на засіданні розглядалося питання про надання житлової площі ОСОБА_1 (а.с.55). Зазначено, що на підприємстві мається в наявності вільна квартира за адресою: АДРЕСА_5 ; ця квартира використовувалась як гуртожиток і має потребу в капітальному ремонті. Вирішили: надати для проживання ОСОБА_1 квартиру за адресою АДРЕСА_5 , жилою площею 18,4 кв.м, силами підприємства виконати ремонтні роботи, видати ордер.
30 грудня 2008 року Філією «Смолинський торфозавод» ДП «Чернігівторф» було видано ОСОБА_1 ордер на житлове приміщення №1 на сім`ю 1 особа за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.13). На ордері міститься запис, що дійсний ордер є єдиною підставою для вселення у наданий гуртожиток.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с.46).
Відповідно до довідки ДП «Чернігівторф» №78 від 26 березня 2021 року квартира АДРЕСА_1 перебуває на балансі філії «Смолинський торфозавод» ДП «Чернігівторф», а будинок рахується як багатоквартирний. При цьому, саме квартира, у якій зареєстрований ОСОБА_1 , вважається гуртожитком, оскільки призначена для тимчасового проживання особам, які тимчасово працювали на підприємстві або перебували у відрядженні з іншого населеного пункту (а.с.49).
Згідно з Актом від 01 лютого 2021 року за підписом голови профспілкової організації А.Л. Страхова, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у гуртожитку філії «Смолинський торфозавод» ДП «Чернігівторф», розташованому за адресою: АДРЕСА_5 , починаючи з 03.01.2009 року значиться зареєстрованим ОСОБА_1 . Проте з моменту реєстрації ОСОБА_1 фактично не проживає за місцем своєї реєстрації (а.с.12).
За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно із ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
За змістом статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
У відповідності до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення – ч.2 ст.77 ЦПК України.
Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, належним чином оцінивши всі докази у їх сукупності, врахувавши усі обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ДП «Чернігівторф» беззаперечно не доведено факт відсутності ОСОБА_1 понад шість місяців без поважних причин за адресою реєстрації.
Доводи позивача, що місце проживання відповідача було зареєстровано саме у гуртожитку, не заслуговують на увагу з таких підстав.
Відповідно до ст.6 ЖК УРСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.
Статтею 127 ЖК УРСР встановлено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.
В матеріалах справи відсутні відомості, що будинок АДРЕСА_2 було зареєстровано у встановленому законом порядку як гуртожиток.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, гуртожитком не може бути окрема кімната у житловому будинку.
Ордер ОСОБА_1 видавався саме на житлове приміщення, яке складається із однокімнатної квартири, а зазначення в ордері напису про те, що він є єдиною підставою для вселення у наданий гуртожиток, не змінює статусу спірної квартири.
Посилання ДП «Чернігівторф» на Акт про не проживання відповідача за місцем реєстрації не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки особи, які його склали, підтвердили, що в квартирі АДРЕСА_1 вони не були, квартиру не обстежували.
На підтвердження факту оплати комунальних послуг за житло ОСОБА_1 надано квитанцію за надані послуги ДП «Чернігівторф» за березень 2021 року, згідно з якою у відповідача мається переплата (а.с.54). Позивачем не надано будь-яких доказів на спростування відсутності заборгованості за надані комунальні послуги за адресою реєстрації відповідача.
Відсутність належних умов постійного проживання не може бути підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Оскільки спірне житлове приміщення не є гуртожитком, посилання позивача на положення ч.ч.1 ст.132 ЖК УРСР як на підставу втрати ОСОБА_1 права  користування приміщенням як особи, що працювала за строковим трудовим договором і припинила роботу, є необґрунтованими.
Також не заслуговують на увагу доводи ДП «Чернігівторф», що судом не були застосовані норми чинного законодавства щодо порушення права власника, оскільки спірна квартира у власності позивача не перебуває.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Чернігівторф» залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 1 жовтня 2021 року.

Головуючий:                                                             Судді: