УХВАЛА
26 жовтня 2021 року
м. Київ
провадження № 13-219зво21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача  ОСОБА_1 ,
суддів  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,  ОСОБА_12 ,  ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,  ОСОБА_17 
розглянула заяву засудженого ОСОБА_18  про перегляд за  виключними обставинами на підставі п. 1 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) вироку Апеляційного суду Донецької області від 10 жовтня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 1 грудня 2005 року і
встановила:
Як убачається з матеріалів провадження за заявою та наявних у Верховному Суді даних, вироком Апеляційного суду Донецької області від 10 жовтня 2004 року, залишеним без зміни ухвалою Верховного Суду України від 1 грудня 2005 року, ОСОБА_18 засуджено за пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі – КК) із застосуванням положень ст. 70 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021, яким було визнано такими, що не відповідають Основному Закону України, окремі положення статей 81, 82 КК, засуджений ОСОБА_18 звернувся до Верховного Суду з питанням перегляду за виключними обставинами зазначених вироку та ухвали. На думку автора звернення, висновки органу конституційної юрисдикції свідчать про незаконність призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому є підстава для скасування оспорюваного рішення у частині призначення покарання та  звільнення засудженого з ув`язнення.
Касаційний кримінальний суд Верховного Суду, керуючись ст. 31 КПК, 21 жовтня 2021 року передав заяву ОСОБА_18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду (далі – Велика Палата).
Велика Палата Верховного Суду (далі – Велика Палата), перевіряючи підстави для відкриття провадження за заявою, виходить з такого.
За змістом п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК установлення неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення є виключною обставиною за умови застосування судом відповідних норм при вирішенні конкретної справи.
Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021, на яке заявник посилається як на підставу своїх вимог, не  констатовано невідповідності Основного Закону тих кримінально-правових норм, що встановлюють довічне позбавлення волі як вид покарання.
Згаданим рішенням визнано неконституційними положення ч. 1 ст. 81 і ч. 1 ст.  82  КК у зв`язку з неможливістю умовно-дострокового звільнення від відбування цього заходу примусу і заміни невідбутої його частини більш м`яким.
Наведених норм кримінального права суди в оскаржуваних рішеннях не застосовували, адже відповідні питання вирішуються на стадії виконання вироку, а не його постановлення і перегляду.
У п. 4.1 рішення Конституційний Суд України зобов`язав Верховну Раду України усунути невідповідність окремих положень КК Основного Закону шляхом запровадження правового механізму, здатного забезпечити реалістичну перспективу звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, від  подальшого відбування такого покарання шляхом унормування порядку заміни довічного позбавлення  волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення.
У зазначеному рішенні Конституційного Суду України не поставлено під сумнів конституційність призначення обвинуваченим такого виду покарання, як довічне позбавлення волі. 
Таким чином, немає передбачених ч. 3 ст. 459 КПК підстав для здійснення Великою Палатою процедури перегляду судового рішення за виключними обставинами, а  доводи заявника про протилежне є неприйнятними. 
Отже, у відкритті провадження за зверненням засудженого ОСОБА_18 слід відмовити, а заяву – повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтями 459, 463, 464 КПК, Велика Палата Верховного Суду
постановила:
Відмовити у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_18 про перегляд за виключними обставинами на підставі п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК вироку Апеляційного суду Донецької області від 10 жовтня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 1 грудня 2005 року.
Заяву повернути особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                          ОСОБА_1 
Судді:                                      ОСОБА_2                                                ОСОБА_10 
ОСОБА_3                                                     ОСОБА_11 
ОСОБА_4                                                  ОСОБА_12 
ОСОБА_5                                                           ОСОБА_13 
ОСОБА_6                                                     ОСОБА_14 
ОСОБА_7                                               ОСОБА_15 
ОСОБА_8                                             ОСОБА_16 
ОСОБА_9                                                      ОСОБА_17