ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем України

30 листопада 2021 року
м. Харків

справа № 639/4733/20
провадження № 22-ц/818/4243/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів –Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_3 – представника ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2021 року в складі судді Рубіжного С.О.,
у с т а н о в и в :
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі -ДТП).
Позов мотивовано тим, що 18 лютого 2020 року на перехресті вулиць Холодногірська та Нижня Гиївська в місті Харкові ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Е200», державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимоги п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення з належним йому автомобілем «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2 .
Постановою Ленінського районного суду міста Харкова від 15 травня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 124, 122-4 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.
В результаті ДТП його транспортний засіб було пошкоджено. Вартість ремонту пошкодженого автомобілю становить 181710,10 грн, що підтверджується Актом виконаних робіт №ТД-004049 від 31 березня 2020 року, складеним офіційним дилером «Toyota» в України Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОАРТ ЛТД».
На момент вчинення ДТП цивільно - правова відповідальність відповідача була застрахована за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № А134339516 у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ТАС» (далі - ПрАТ «СК «ТАС»), яке 19 липня 2019 року з вирахуванням 2 000 грн франшизи та комісії банку виплатило йому страхове відшкодування в розмірі 97510,00 грн.
Також зазначав, що внаслідок ДТП йому спричинено моральну шкоду, оскільки порушено звичайний перебіг його життя, він вимушений був витрачати час на ремонт автомобіля. Розмір моральної шкоди він оцінює в 20000 грн.
Посилаючись на те, що розмір страхового відшкодування є недостатнім для повного відшкодування заподіяної шкоди, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 842000 грн, 20000 грн моральної шкоди, а також вирішити питання про судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
27 жовтня 2021 року ОСОБА_4 – представник ОСОБА_2 подав відзив на позову заяву, в який просив позов залишити без задоволення.
Відзив мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів розміру матеріальної шкоди, спричиненої ДТП. Акт виконаних робіт не є належним доказом розміру завданих збитків, оскільки вказані обставини встановлюються виключно шляхом експертного авто-товарознавчого дослідження.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 5000 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 539,00 грн та 50 грн судового збору.
В іншій частини позов залишено без задоволення.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів розміру матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, оскільки за відсутності висновку судової експертизи підстави для задоволення позову в цій частині відсутні, що відповідає висновкам, викладеним Верховним Судом в постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц. Внаслідок ДТП позивачу спричинено моральну шкоду, розмір якої, з урахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості суд першої інстанції визначив у 3 000 грн.
17 вересня 2020 року на зазначене рішення суду першої інстанції ОСОБА_3 – представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення матеріальної шкоди є необґрунтованими. Розмір матеріальної шкоди було узгоджено зі страховою компанією, представники якої у встановлений законом строк оглянули транспортний засіб. На час ДТП автомобіль перебував в експлуатації лише 8 місяців, перебуває на гарантійному обслуговуванні, а тому є таким, що не має фізичного зносу. Відновлювальний ремонт транспортного засобу проведено офіційним дилером «Toyota» Україні, який має усі необхідні дозволи, спеціалізовано обладнані місця знаряддя, відповідний кваліфікований персонал для визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля. Зазначала, що чинним законодавством не передбачено необхідності обов`язкового залучення особи, з вини якої сталася ДТП чи його представника, до огляду пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу. Франшиза є частиною збитків, яких внаслідок ДТП зазнав потерпілий, а тому підлягає відшкодуванню безпосередньо особою, відповідальною за завдані в результаті ДТП збитки. Оскільки матеріали справи № 639/4733/20 містять усі необхідні, достатні та допустимі докази, що підтверджують факт розміру матеріальних збитків, проведення експертизи по встановленню розміру спричинених ОСОБА_1 матеріальних збитків не є необхідним.
Вказував, що діями ОСОБА_2 позивачу заподіяно значні душевні страждання та переживання, оскільки внаслідок ДТП пошкоджено новий автомобіль. Транспортний засіб втратив свій товарний вигляд та потребував значного ремонту. При цьому, ОСОБА_2 умисно ухиляється від відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП.
Крім того, вважає, що за відсутності заперечень відповідача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу висновки суду першої інстанції про зменшення розміру цих витрат є помилковими.
ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_3 – представника ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2021 року за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України та частини першої статті 369 ЦПК України.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга, четверта, п`ята статті 263 ЦПК України).
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
Матеріали справи свідчать, що 18 лютого 2020 року на перехресті вулиць Холодногірська та Нижня Гиївська в місті Харкові ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Е200», державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимоги п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_1 . 
Постановою Ленінського районного суду міста Харкова від 15 травня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 124, 122-4 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності (а. с. 12-14, т. 1).
Відповідно до Акту виконаних робіт №ТД-004049, складеного 31 березня 2020 року ТОВ « АВТОАРТ ЛТД», вартість ремонту автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 181710,10 грн (а. с. 14 т. 1).
Вказані кошти були сплачені позивачем в повному обсязі, що підтверджується відповідними квитанціями від 04 березня 2020 року, від 31 березня 2020 року (а. с. 16, 18, 20).
Відповідно до відповіді ПрАТ «СГ «ТАС» № 407 від 11 листопада 2020 року на адвокатський запит ОСОБА_3 з метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2 , ані АТ «СГ «ТАС», ані ОСОБА_1 не наполягали на проведенні експертом автотоварознавчої експертизи або на проведені оцінювачем вартості відновлювального ремонту, оскільки страховик та потерпілий без проведення експертизи досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування за рахунком на оплату ТОВ «АВТОАРТ ЛТД» № 1556 від 10 березня 2020 року і враховуючи розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілого (100000,00 грн) та розмір франшизи (2000,00 грн) за полісом ОСЦПВВНТЗ АТ «СГ «ТАС» №ЕР/134339516 від 25 березня 2019 року, погодились з розміром страхового відшкодування в сумі 98000,00 грн (а. с. 111-112, т. 1).
Вказана сума страхового відшкодування була виплачена позивачу 19 травня 2020 року (а. с. 21, т. 1).
Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Статтею 3 вказаного закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).
Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV).
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб відремонтовано, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становила 181710,10 грн, що не перевищує обсяг робіт, визначений ТОВ «АВТОАРТ ЛТД» при вирішенні питання пор визначення розміру страхового відшкодування за результатами огляду транспортного засобу, який проведено 06 березня 2020 року. 
Належних та допустимих доказів на спростування розміру вказаного матеріального збитку відповідачем не надано, заперечень щодо переліку пошкоджень не висловлено. З метою спростування обсягу пошкоджень та вартості відновлювального ремонту правом на проведення експертизи ОСОБА_2 не скористався.
Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з ОСОБА_5 , як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
Оскільки розмір страхового відшкодування не покриває вартості відновлювального ремонту автомобіля Toyota Camry, реєстраційний НОМЕР_2 , з ОСОБА_2 як особи, винної у скоєнні ДТП, підлягає стягненню на користь потерпілої особи різниця між розміром заподіяної позивачам та страховим відшкодуванням, що становить 83710,10 грн, виходячи з такого розрахунку: 181710,10 грн - 98000 грн.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про стягнення матеріальної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині рішення нового про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 83710,10 грн матеріальної шкоди.
Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, то суд виходить з такого.
Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року).
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду в постанові 01 березня 2021 року в справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18) вказала, що «за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди».
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суд першої інстанції, урахувавши обставини справи, характер, тривалість та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, вимоги розумності і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн, а тому судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.
Доводи позову про те, що страховою компанією виплачено 97510 грн страхового відшкодування, є необґрунтованими. Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «СГ «ТАС» перераховано позивачу 98000 грн; 490 грн є комісією банку за транзакцією по нарахуванню коштів на рахунок, отже підстави для стягнення з відповідача 84200 грн відсутні.
Доводи ОСОБА_2 щодо недоведеності вимог позивача, оскільки розмір матеріальної шкоди визначено без проведення експертизи, судова колегія не приймає до уваги, виходячи з принципу диспозитивної судового процесу. Вказаний розмір збитків позивачем понесено для відновлення транспортного засобу згідно з калькуляцією витрат, розрахованою на підставі огляду транспортного засобу після ДТП та погодженою зі страховою компанією. Вказаний розмір збитків відповідачем не спростовано, клопотання про проведення судової експертизи заявлено не було.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то суд виходить з такого.
Матеріали справи свідчать, що адвокат Бочарова Л.І. представляла інтереси позивача в суді першої та апеляційної інстанції на підставі договорів про надання правової допомоги від 14 липня 2020 року та від 23 квітня 2021 року.
Обсяги правової допомоги, наданої адвокатом клієнту в суді першої інстанції, зазначено в акті прийняття - передачі виконаних робіт № 1 від 19 лютого 2021 року, а саме: ознайомлення з наданими клієнтом документами та складання позовної заяви -3000 грн, формування правової позиції у справі, надання консультацій та роз`яснень з правових питань, що стосуються справи та підготовки документів, запити та отримання відповідей, відповідь на відзив, заперечення, що стосуються справи № 636/4733/20 – 3000 грн, представництво інтересів ОСОБА_1 у Жовтневому районному суді міста Харкова 24 вересня 2020 року та 18 грудня 2020 року (засідання перенесено за заявою представника відповідача) – 1000 грн (500 грн – кожне засідання) , участь у судових засіданнях 27 жовтня 2020 року, 02 лютого 2020 року -3000 грн ( 1500 кожне засідання). Сторони погодили, що оплата наданих адвокатом послуг буде здійснена не пізніше 14 липня 2021 року (т. 1, а. с. 145 – 146).
Обсяги роботи адвоката у суді апеляційної інстанції визначено в акті прийняття передачі виконаних робіт № 1 до договору про надання правової допомоги б/н від 23 квітня 2021року, який складено 20 травня 2021 року, а саме: отримання та вивчення судового рішення Жовтневого районного суду міста Харкова, ознайомлення з матеріалами справи - 2000 грн, формування правової позиції у справі, написання апеляційної скарги, підготовка документів, що стосується справи та її розгляду в апеляційному суді – 5000 грн, представництво інтересів ОСОБА_1 у Харківському апеляційному суді під час розгляду справи №639/4733/20 – 3000 грн. Сторони погодили, що оплата наданих адвокатом послуг буде здійснена не пізніше розгляду апеляційної скарги, або 21 грудня 2021 року (а. с. 60, т. 2).
Відповідно до статті 133 ЦПК України до судових витрат відносять судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховного Суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61 21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).
З огляду на викладене, вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про те, що визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належним чином обґрунтованими та дійсно понесеними у зв`язку із наданням необхідної за обставин цієї справи правової допомоги.
Суд апеляційної інстанції враховує, що розрахунок робіт, складений ОСОБА_3 , не співпадає з фактично здійсненими діями. Так, до обсягу робіт, виконаних в суді першої інстанції, представником позивача включено представництво інтересів ОСОБА_1 у судових засіданнях 24 вересня 2020 року та 18 грудня 2020 року по 500 грн кожне. Між тим, у зазначені дати судове засідання було відкладено за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Також, зазначаючи щодо представництва інтересів під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 не зазначено перелік дій, які мають бути нею здійснені як адвокатом, в чому полягає вказане представництво – не наведено. Інших дій, окрім подання апеляційної скарги, представником позивача здійснено не було, процесуальні документи не складались, тощо.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (на 80,34%), суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 12854,40 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом наведених положень процесуального закону, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджено - за подачу позовної заяви та в розмірі 1042 грн (т. 1, а. с. 1), за подачу апеляційної скарги - в розмірі – 1563 грн (т. 3, а. с. 172).
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, то розмір судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на його користь становить 2092,86 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1, 382, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 – представника ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2021 року - в частині вирішення спору про стягнення матеріальної шкоди, розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_6  до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2  ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України з безконтактним носієм  НОМЕР_4 , виданий 09 червня 2017 року, орган, що видав 6316, реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_5 )  83710,10 грн (вісімдесят три тисячі сімсот десять грн 10 коп.) матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди.
Стягнути з  ОСОБА_2  ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України з безконтактним носієм НОМЕР_4 , виданий 09 червня 2017 року, орган, що видав 6316, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) 12854,40 грн (дванадцять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири грн 40 коп.) витрат на професійну правничу допомогу та 2092,86 грн (дві тисячі дев`яносто дві грн 86 коп.) судового збору.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 30 листопада 2021 року. 
Головуючий                                                         А.В. Котелевець
Судді                                                                        О.М. Хорошевський 
                                                                       В.Б. Яцина