ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8512/21 Справа № 183/3044/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Майна  Г. Є. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів         -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
при секретарі         -        Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року про забезпечення позову
по справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, -

ВСТАНОВИЛА:
В липні 2020 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, третя особа – ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень.
В обґрунтування заяви зазначає, що на його особисте внутрішнє переконання, третя особа ОСОБА_2 може заподіяти дії, які приведуть до негативних наслідків, таких як відчуження, розграбування, руйнування, тощо батьківського будинку. Тому просив накласти арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 з метою забезпечення позову, а також запобігання негативних наслідків.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року просить скасувати ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року та накласти арешт на спірний житловий будинок, об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 1269901412119), загальною площею 57,1 кв.м.. житлова площа 32,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 з метою забезпечення позову, запобігання негативних наслідків із забороною розпорядження, володіння, користування.
У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року залишити без змін.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 03 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання неправомірним та недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане 07 червня 2017 року Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області та скасування рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень.
08 липня 2020 року надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову в обґрунтування якої заявник посилався на те, що в провадженні суду знаходиться вищезазначена цивільна справа, всупереч волі покійних батьків, на його думку, шахрайським чином було здійснено оформлення спадкового будинку на ім`я третьої особи ОСОБА_2 . Додав, що ринкова вартість вищезазначеного будинку становить приблизно 300 000,00 грн. -350000,00грн. та в якості зустрічного забезпечення він готовий внести на депозитний рахунок суду суму у розмірі 3 000,00 грн. На його особисте внутрішнє переконання третя особа ОСОБА_2 може заподіяти дії, які приведуть до негативних наслідків, таких як, відчуження, розграбування, руйнування, тощо зазначеного нерухомого майна. У зв`язку з чим, заявник, посилаючись на положення ст.ст. 149, 150 ЦПК України, просить забезпечити позов, шляхом накладення арешту на житловий будинок з метою забезпечення позову, а також запобігання негативних наслідків (відчуження, розграбування, руйнування тощо) із забороною розпорядженням, володінням та користуванням.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви з наступних підстав.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.
Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18) зазначено, що «забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року в справі №524/7234/18 (провадження № 61-12652св20) вказано, що «вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів».
Аналіз матеріалів справи свідчить, що заява позивача про забезпечення позову та додані до неї матеріали не містять належних доказів та аргументів на підтвердження того, що невжиття заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створять перешкоди для виконання судового рішення, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Доводи апеляційної скарги, що конфлікт з третьою особою навколо батьківського будинку триває з осені 2013 року через що заявник має реальну небезпеку негативних наслідків у разі незадоволення його заяви про забезпечення позову колегія суддів не вважає достатньою підставою для задоволення заяви.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року про забезпечення позову - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя                                                        О.В.Лаченкова

       Судді                                                                        В.С.Городнича 

                                                                               М.Ю.Петешенкова