ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 1340/4272/18
адміністративне провадження № К/9901/22114/19  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:                Бевзенка В.М., Єзерова А.А., 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року (головуючий суддя: Гулик А.Г.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року (головуючий суддя: Святецький В.В., судді: Довгополов О.М., Пліш М.А.) у справі № 1340/4272/18 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про зобов`язання вчинити дії , 
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
У вересні 2018 року ОСОБА_1 (далі також позивачка або ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича           (далі також відповідач або Уповноважена особа Фонду), третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі також третя особа або Фонд), в якому просила, з врахуванням заяви про зміну предмета позову, зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною їй сумою 6505 доларів США, але не більше суми граничного розміру відшкодування.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року, позов задоволено.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, 05 серпня 2019 року Уповноважена особа Фонду звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просила скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі. Цією ж ухвалою витребувано справу з суду першої інстанції. 
27 вересня 2019 року від третьої особи надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить касаційну скаргу задовольнити, а оскаржувані рішення скасувати з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову.
Позивачка правом надання відзиву на касаційну скаргу не скористалася, що не перешкоджає перегляду рішень судів попередніх інстанцій.
В порядку статті 31, пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України), у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 з посади судді у відставку, визначений наступний склад суду: головуючий суддя - Чиркін С.М., судді:  Бевзенко В.М., Єзеров А.А.
Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 КАС України.

II. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 08 жовтня 2015 року Фонд розпочав виплату коштів вкладникам АТ "Дельта Банк", однак листом № 8821/2849 від 23 вересня 2015 року позивачку повідомлено про нікчемність Договору банківського вкладу (депозиту), відповідно до пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"( далі - також Закон № 4452-VI). Позивачка стверджує, що факт надходження коштів на її рахунок шляхом переказу з рахунку іншого клієнта Банку, не є достатньою підставою вважати таку операцію нікчемною.  
Відповідач позов не визнав, долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що кошти на рахунок позивачки надійшли від розподілу значного обсягу коштів депозиту третьої особи з метою створення правових підстав для отримання клієнтами банку сум, що перевищують розмір гарантованого відшкодування, і свідчить про нікчемність угоди. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Третя особа надала письмові пояснення, в яких вказала, що Фонд здійснює виплати згідно з інформацією, наданою його уповноваженою особою на ліквідацію відповідного банку.

ІІI. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачка 26 лютого 2015 року уклала з ПАТ «Дельта Банк» договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США № 005-13719-260215 (далі - договір), предметом якого є розміщення грошового вкладу на строк до 28 березня 2015 року з виплатою відсотків.
Пунктом 1.6 договору визначено, що банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 .
Згідно з пунктом 1.8 додаткової угоди № 1 від 26 лютого 2015 року до Договору зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи-резидента, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами його договору. Виключно для цілей цього договору сторони домовились, що умови пункту 5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі до цього договору, не застосовується.
На рахунок позивачки у вказаному банку перераховані кошти в сумі 6505,00 дол.США, що підтверджується відповідним платіжним дорученням від 26 лютого 2015 року      № 46526336.
Суд встановив, що у термін закінчення дії договору кошти позивачці банком повернені не були.
Постановою Правління Національного банку України № 150 від 02 березня 2015 року АТ „Дельта Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних.
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від      02 березня 2015 року розпочато процедуру виведення АТ „Дельта Банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 03 березня 2015 року по 02 червня 2015 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.
Надалі, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб        № 71 від 08 квітня 2015 року внесено зміни до рішення № 51 від 02 березня 2015 року щодо строків запровадження в АТ „Дельта Банк" тимчасової адміністрації та вирішено запровадити таку строком на шість місяців з 03 березня 2015 року по          02 вересня 2015 включно.
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03 серпня 2015 року продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації в АТ „Дельта Банк" по 02 жовтня 2015 року включно.
Правлінням Національного банку України 02 жовтня 2015 року винесено постанову № 664 „Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ „Дельта Банк".
На підставі вказаної постанови виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочала процедуру ліквідації АТ „Дельта Банк" та призначила уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію             АТ „Дельта Банк" Кадирова В.В. на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.
Протоколом засідання Комісії з перевірки вкладів фізичних осіб, призначеної наказом №408 від 29 березня 2015 року затверджено результати перевірки, якою виявлено правочини (договори) за вкладними операціями, що є нікчемними згідно з статті 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", перелік яких міститься у Додатку № 1 до вказаного протоколу.
Згідно з витягом з Реєстру договорів за порядковим № 3010 у Додатку № 1 включено також договір № 005-13719-260215 від 26 лютого 2015 року на суму 6505,00 доларів США, укладений ОСОБА_1 
16 вересня 2015 року тимчасовою адміністрацією АТ „Дельта Банк" видано наказ       № 813 „Щодо заходів, пов`язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями".
22 вересня 2015 року тимчасовою адміністрацією АТ „Дельта Банк" видано наказ № 836 «Про внесення змін до наказу № 813 від 16 вересня 2015 року у пункті 1.5.1 визначено анулювати проводки по поверненню коштів з депозитних рахунків, відкритих відповідно до Договорів, або з поточних рахунків, на які відповідно до умов Договорів перераховано кошти після закінчення строку дії Договорів або дострокового їх розірвання, на рахунки фізичних осіб, які здійснили перерахування коштів на вкладні рахунки, відкриті відповідно до умов Договорів, перелік яких наведено в Додатку № 5 до наказу, згідно з реєстром операцій, наведеному в додатку № 6 до наказу.
Протоколом засідання Комісії з перевірки вкладів фізичних осіб, призначеної наказом №73 від 12 березня 2015 року затверджено результати перевірки, якою виявлено правочини (договори) за вкладними операціями, що є нікчемними згідно з статті 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", перелік яких міститься у Додатку № 1 до протоколу.
Згідно з витягом з Реєстру договорів за порядковим № 1224 у Додатку № 1 включено також договір № 005-13719-260215 від 26 лютого 2015 року на суму 6505,00 доларів США, укладений ОСОБА_1 
05 жовтня 2015 року тимчасова адміністрація АТ „Дельта Банк" видала наказ № 15 „Про обмеження здійснення на час ліквідації АТ «Дельта Банк» операцій щодо виплат коштів вкладникам- фізичним особам за відповідними рахунками".
Постановою правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано АТ «Дельта Банк».
Того ж дня, 02 жовтня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 жовтня 2015 року №181 розпочато процедуру ліквідації             ПАТ «Дельта Банк з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.
Рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 лютого 2017 року № 619 продовжено строки здійснення процедури ліквідації до 04 жовтня 2019 року включно.
Також суд встановив, що 23 вересня 2015 року АТ „Дельта Банк" направлено ОСОБА_1 повідомлення № 8821/2849 про нікчемність договору                           № 005-13719-260215 від 26 лютого 2015 року на підставі пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та статті 216 Цивільного кодексу України, укладеного між АТ „Дельта Банк" та ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із зазначеними діями відповідача, позивачка звернулась з відповідним позовом до суду.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій встановили, що на дату укладення договору банківського вкладу позивачка не могла знати про те, що у       ПАТ «Дельта Банк» запроваджено обмеження щодо окремих операцій, а рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних прийнято не було.
Водночас суди дійшли висновку, що зарахування коштів з рахунку однієї особи на банківський рахунок іншої не суперечить законодавству України, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.
За позицією судів попередніх інстанцій, відсутні підстави вважати договір банківського вкладу від 26 лютого 2015 року № 005-13719-260215 нікчемним та застосовувати до нього наслідки нікчемності з огляду на внесення суми коштів на депозит шляхом перерахування з рахунку іншої особи, оскільки така можливість передбачена додатковою угодою № 1.
V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНИХ СКАРГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ
Касаційна скарга мотивована тим, що умови додаткової угоди №1 до Договору щодо зарахування вкладу шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента не узгоджуються із типовими умовами Договорів банківського вкладу та Правилами, що є публічними (однаковими для всіх споживачів послуг (клієнтів Банку) за відповідним продуктом банку), суперечать частині 2 статті 633 ЦК України, а отже є нікчемними.
Скаржник наполягає, що зважаючи на нікчемність пункту 1 Додаткової угоди №1 грошові кошти для позивача надходили всупереч умов договору, а отже, за позицією відповідача, такі грошові кошти не є вкладом в розумінні статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Третя особа у відзиву на касаційну скаргу підтримала доводи скаржника та просила задовольнити касаційну скаргу.
VІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справі"; далі - Закон № 460-IX) Верховний Суд зазначає таке.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами визначено Законом № 4452-VI. 
Пунктами 3 та 4 частини 1 статті 2 Закону № 4452-VI визначено, що вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти;
вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа?підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
Частиною 1 статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.
Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.
Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.
Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Відповідно до частини другої статті 37, частин другої та четвертої статті 38 Закону України № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа протягом дії тимчасової адміністрації зобов`язані забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 цього Закону, та повідомити сторони за договорами про нікчемність цих договорів і вчинити дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.
Частина третя статті 38 Закону № 4452-VI (в редакції, чинній на дату укладення договору банківського вкладу) визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:
1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;
2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;
3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;
4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;
5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";
6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що держава гарантує фізичним особам, які на момент ухвалення рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, мали у такому банку вклад (від 10,00 грн), відшкодування суми коштів, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200 000,00 грн. Фактична виплата гарантованої суми відшкодування здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до затверджених виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, сформованих на підставі переліку вкладників із визначенням суми відшкодування для кожного з них, що складаються уповноваженою особою Фонду.
Підставою для поширення на особу гарантій, передбачених Законом № 4452-VI щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім`я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому положення чинного законодавства не пов`язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.
Слід зазначити, що положення чинного законодавства не пов`язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.
Закон № 4452-VI пов`язує можливість реалізації права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.
Отже, під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону № 4452-VI підпадають особи, які є вкладниками у розумінні приписів статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вклади яких розміщено на рахунку у відповідному банку до запровадження у ньому тимчасової адміністрації.
Уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується з обов`язком установити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема щодо не включення особи до переліку вкладників банку для отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.
Уповноважена особа вважала нікчемним договір банківського вкладу (депозиту), що укладений між банком і позивачем, з підстави, передбаченої пунктом 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки кошти на банківський вкладний (депозитний) рахунок позивача надійшли з банківського рахунку іншої особи.
Водночас зі змісту даної норми вбачається, що пункт 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI не може бути застосованим до договору, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ "Дельта Банк", оскільки умови цього договору не передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання позивачці чи іншим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. 
Згідно із положеннями частини першої статті 1062 ЦК України на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім`я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.
Отже, законодавство не передбачає обмежень для визнання особи вкладником банку у випадках перерахування коштів на її користь іншим клієнтом за договором банківського вкладу. При цьому і положення статті 2 Закону № 4452-VI визначають, що вкладом вважаються кошти, які надійшли до банку як безпосередньо від вкладника, так і для нього.
Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання Уповноваженої особи Фонду на порушення при перерахуванні коштів на рахунок позивача положень пункту 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ "Дельта Банк", оскільки положення вказаного пункту (у редакції, чинній на час укладення договору банківського вкладу) забороняють зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третіх осіб, крім випадків, передбачених нормами діючого законодавства та/або Продуктами банку.
Разом з тим, договором банківського вкладу з урахуванням укладеної до нього додаткової угоди передбачено зарахування коштів на депозитний рахунок вкладника з рахунку іншої особи.
Водночас колегія суддів зазначає, що приписи пункту 2.7 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ "Дельта Банк" визначають, що у разі виникнення розбіжностей між положеннями цих Правил та умовами Договору, положення цих Правил мають пріоритетну силу та застосовуються Сторонами до взаємовідносин, які виникають/діють відповідно до Договору, якщо в конкретному Договорі за продуктом банку сторони прямо не передбачили протилежне. Враховуючи викладене, пріоритетну силу мають саме положення додаткової угоди № 1 до Договору банківського вкладу (депозиту) № 005-13719-260215 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий" у долларах США від 26 лютого 2015 року, а не пункту 5.11 Правил. 
Верховний Суд також зазначає, що зарахування коштів на депозитний рахунок позивача з поточного рахунку іншої фізичної особи узгоджується і з положеннями пунктів 10.12, 10.19 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492, оскільки договором банківського вкладу з урахуванням укладеної до нього додаткової угоди передбачено зарахування коштів на депозитний рахунок вкладника з рахунку іншої особи.
Посилання уповноваженої особи Фонду на те, що перерахування коштів на рахунок позивачки відбулось під час дії постанови Правління Національного банку України від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії проблемних", колегія суддів вважає безпідставними, оскільки остання відповідно до положень статті 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" є банківською таємницею, доказів обізнаності позивачки про встановлені для ПАТ "Дельта Банк" обмеження відповідачем не надано. При цьому невиконання посадовими особами Банку приписів постанови НБУ про віднесення банку до категорії проблемних не може бути саме по собі підставою для висновку про нікчемність відповідних правочинів та операцій.
Як установлено судами, між ПАТ "Дельта Банк" та позивачкою укладено договір         № 005-13719-260215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США від 26 лютого 2015 року, відповідно до умов якого на відповідному вкладному рахунку позивачки розміщено 6505,00 дол.США.
Укладення вказаного договору та зарахування коштів на рахунок позивача відбулось 26 лютого 2015 року, тобто до початку віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації (02 березня 2015 року).
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивачка є вкладником у розумінні приписів статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вклад розміщено на рахунку в ПАТ "Дельта Банк" до запровадження тимчасової адміністрації, а тому позивачка підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". 
Водночас уповноваженою особою Фонду не наведено правових підстав для невключення позивачки до переліку вкладників ПАТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до приписів Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивачка є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і неподання інформації про позивача, як вкладника банку, до переліку після отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов`язання уповноваженої особи Фонду подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо позивачки як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ "Дельта Банк" за рахунок Фонду, на що правильно вказали суди попередніх інстанції.
За такого правового регулювання та встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову.
Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій.
За змістом статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 345, 350, 356 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі № 1340/4272/18 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду                                                                              С.М. Чиркін
                                                                                                    В.М. Бевзенко
                                                                                                    А.А. Єзеров