Номер провадження: 22-ц/813/9910/21 
Номер справи місцевого суду: 947/2092/21
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.11.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей, 

                                 В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування вимог позивач зазначала, що вони з відповідачем мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачем не склалося та шлюб між сторонами 13.12.2018 року за рішенням суду розірвано. Діти залишилися проживати разом з матір`ю, позивачем по справі. Відповідач проживає окремо з 2016 року та з того часу матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює моряком на суднах іноземних судновласників на посаді електромеханіка та отримує достойну зарплату, яка може забезпечити гармоній розвиток дітей, тим більше що відповідач інших утриманців не має. Враховуючи наведене, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання двух дітей у твердій грошовій сумі 15 000 грн. на місяць до їх повноліття, та просила стягнути з відповідача аліменти за минулий час, починаючи з грудня 2016 року по грудень 2019 року із розрахунку 5000 гривень на місяць на двох дітей у загальному розмірі 180 000 грн. (36 місяців *5 000 грн.). 
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 3000 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.01.2021 року до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 816 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись із заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2021 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення з урахуванням сплачених відповідачем аліментів на момент їх стягнення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Виходячи зі змісту поданої апеляційної скарги рішення суду фактично оскаржено лише в частині вирішених судом вимог про стягнення аліментів.
В частині відмови судом у вимога ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей за минулий час (з грудня 2016 по грудень 2019 року) рішення суду не оскаржується і в цій частині не переглядається. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не надав оцінки квитанціям, які відповідач надав до заяви про перегляд заочного рішення, про перерахування ним на ім`я позивачки грошових коштів у вигляді аліментів, починаючи з листопада 2020 року, а також про понесення ним інших витрат на дітей, чим повторно стягнув аліменти з відповідача, починаючи з січня 2021 року. Крім того, апелянт зазначає, що з 2018 року він хворіє на гепатит С, неодноразово перебуває на стаціонарному лікуванні, через що позбавлений можливості ходити в рейси. Крім того, на його утриманні знаходяться батьки пенсіонери. Враховуючи, що на даний час він знаходиться безробітнім, перебуває на обліку в Одеському МЦЗ та проходить лікування від гепатиту, яке потребує значних витрат, він не спроможній сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному судом розмірі. Крім того, відповідач позбавлений навіть житла, оскільки позивач вигнала його з квартири, яка є сумісною власністю подружжя. На думку апелянта, суд неповно встановив та дослідив обставини у справі та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що стало підставою його звернення з апеляційною скаргою до суду.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частини першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
       Відповідно до ст.7 ЗУ „Про державний бюджет на 2021 рік” прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.
       Відповідно до ч.1-2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
За положеннями ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно до ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження” загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач мають двох спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Шлюб між сторонами розірвано рішенням Київського районного суду м.Одеси від 13.12.2018 року (а.с.12).
Діти проживають разом з позивачем, що не оспорюється відповідачем.
ОСОБА_1 від 17 липня 2013 року має посвідчення моряка, строк дії якого продовжено до 17.07.2023 року (а.с.61).
Як видно з матеріалів справи, відповідач з 2015 року ходить в рейси, що підтверджується укладеними ним контрактами.
Так, відповідно матеріалів справи, з урахуванням довідок, наданих позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, заробітня плата відповідача в 2018 році склала 14 680 доларів США; а в 2019 році - 18 540 доларів США.
Таким чином за останній рік в середньому дохід відповідача складає 1545 доларів США в місяць.
За таких обставин, визначений судом розмір аліментів на двух дітей у розмірі 6000 гривень аж ніяк не позбавляє апелянта на нормальне існування, оскільки вказана сума не перевищує навіть 15% від доходу відповідача в місяць.
Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта, що він з 2018 року не ходить в рейси, оскільки вони спростовуються доказами, наданими позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, а саме довідками компанії Global Marine Servicer про нарахування відповідачу в 2018-2019 роках заробітньої плати за перебування в рейсах, а також доказами наданими самим відповідачем, зокрема копією з паспорту про перетин ним у вересні 2020 року кордону Саудівської Аравії (а.с.94) та квитком на літак про перетин в квітні 2021 року ним кордонів за напрямком Dammam (місто-порт у Саудівській Аравії) – Amsterdam; Amsterdam – Kyiv (а.с.95), а також поясненнями самого відповідача про його відсутність на території України з вересня 2020 року (а.с.92).
Доводи апеляційної скарги, що через хворобу апелянт не може ходити в рейси, оскільки неодноразово знаходиться на стаціонарному лікуванні, є неспроможніми, оскільки апелянт не надав жодного доказу про його візит до лікаря, про рекомендації лікарів, про перебування його на стаціонарному чи хоча б на амбулаторному лікуванні, про призначення йому відповідного лікування та про придбання ліків, тощо.
Крім того, апелянтом не доведено джерело доходу, за який він сам існує, утримує батьків-пенсіонерів та лікується, за умови, що він з 2018 року не працює.
Крім того, апелянтом не доведено та не спростовано, з якою метою він в 2020 та 2021 році перетинав кордон України до країни портового розташування.
Доводи апеляційної скарги, що визначений судом розмір аліментів є зависоким є безпідставними, оскільки виходячи із принципу змагальності та диспозитивності цивільного судочинства саме відповідач  повинен довести його неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б унеможливлювали сплату  відповідачем аліментів  у визначеному районним судом розмірі 6000 грн. на двух дітей щомісячно, у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку, суду не надав.
Крім того, визначений районним судом розмір стягнення аліментів 3000 грн на одну дитину не набагато перевищує визначений Державою прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років станом на 2021 рік (відповідно ст.7 ЗУ „Про державний бюджет на 2021 рік” прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень).
За таких обставин, враховуючи, що відповідач є працездатною особою, з середньомісячною зарплатою 1545 доларів США, інших дітей/осіб на утриманні не має, колегія суддів приходить до висновку, що апелянт спроможній сплачувати аліменти на утримання дітей у встановленому районним судом розмірі.
Доводи апеляційної скарги, що при визначенні розміру аліментів, суд не врахував регулярне перерахування відповідачем на рахунок позивача аліментів, починаючи з листопада 2020 року, а також інші його витрати на дітей, є неспроможніми, оскільки з представлених суду квитанцій, не вбачається, щоб відповідач у період з листопада 2020 року по день ухвалення рішення суду – 15.04.2021 року здійснював позивачу платежі у вигляді сплати аліментів. 
Представлені відповідачем квитанції та рахунки (а. с. 108-113) датовані періодом травня –червня 2021 року, тобто вже після ухвалення районним судом рішення суду, тому ніяк не спростовують висновок районного суду щодо визначення розміру аліментів і не підтверджують доводи апеляційної скарги щодо хибності висновку суду при визначенні розміру аліментів.
Що стосується копій документів про перерахування грошових коштів на банківський рахунок карти ОСОБА_2 за період грудня 2020 року по лютий 2021 року, то колегія суддів звертає увагу, що в усіх випадках перерахування коштів платником виступає ОСОБА_5 , а не відповідач ОСОБА_1 , а з призначення платежів не вбачається, що такі перерахування здійснені за розпорядженням ОСОБА_1 і саме в якості аліментів на утримання дітей (а. с. 114-118).
Надана відповідачем 04.11.2021 року довідка про те, що відповідач з 27.07.2021 року перебуває на обліку в Одеському міському центрі зайнятості, як особа, яка шукає роботу не є спроможніми, оскільки відповідач став на облік вже після ухвалення заочного рішення про стягнення з нього аліментів.
Інші доводи апеляційної скарги висновок районного суду щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі по 3 000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття, не спростовують  і зведені лише до незгоди з висновком райсуду без наведення будь-яких обставин, які б дійсно ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини, внаслідок чого не можуть бути достатньою обставиною для скасування або зміни рішення суду. 
Верховний Суд у своїй постанові по справі № 755/14148/18 від 25 вересня 2019 року зазначив, що суди при ухваленні своїх рішень про стягнення аліментів, насамперед, мають керуватися інтересами дітей, які мають право на гідний рівень матеріального забезпечення.
Ураховуючи положення ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
При цьому суд першої інстанції роз”яснює сторонам положення ст.192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Разом з тим, апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги про неналежне сповіщення відповідача про дату, час і місце розгляду справи.
Так в матеріалах справи міститься судова повістка направлена судом на адресу проживання відповідача: АДРЕСА_1 з викликом в судове засідання на 15.04.2021 року на 11-00 г., яка повернута до суду з відміткою пошти 21.04.2021 року «адресат відсутній за вказаною адресою». При цьому на поштому конверті вбачаються відмітки пошти про відвідування адреси відповідача 17.04.2021 року та 19.04.2021 року. 
При таких обставинах в розумінні п. 3 ч. ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки вважається 21.04.2021 року здійснені 17.04.2021 року та 19.04.2021 року, що згідно з ч.5 ст. 128 ЦПК України не може вважатися належним повідомленням про судове засідання 15.04.2021 року, коли було ухвалено заочне рішення, яке оскаржується в апеляційному порядку після відмови районного суду у задоволенні заяви відповідача про його скасування і призначення справи до розгляду.
Відповідно до ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
При таких обставинах рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь  ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 3000 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.01.2021 року до досягнення дітьми повноліття.
Оскільки в порядку апеляційного перегляду ухвалено рішення суду виключно з порушенням судом процесуального законодавства щодо неналежного повідомлення апелянта, який посилався на це в апеляційній скарзі і нове рішення суду є аналогічним по суті рішенню, яке ухвалено судом першої інстанції, немає підстав для зміни рішення суду в частині здійсненого розподілу судових витрат у вигляді судого збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, тому в цій частині рішення підлягає залишенню без змін.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,         
                                                 П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2021 року в частині вирішення вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей – скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 3000 гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.01.2021 року до досягнення дітьми повноліття.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту цієї постанови в порядку статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05.11.2021 року

               Головуючий                                                                               О.М. Таварткіладзе 

            Судді:                                                                          А.П. Заїкін

                                                                       С.О. Погорєлова