П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/2520/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Свентух В.М.   
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
11 жовтня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Курка О. П. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ у Вінницькій області  про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (відповідач 1) та Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ у Вінницькій області (відповідач 2), в якому просила:
-визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у призначенні   ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, як інваліду I групи з 26.05.2016, відповідно до Закону України "Про міліцію", Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою КМУ № 850 від 21.10.2015 року;
-зобов`язати Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ у Вінницькій області повторно надіслати до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо нарахування та виплати грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням ОСОБА_2 . І групи інвалідності, відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року №565- XII, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850;
-зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути матеріали про призначення ОСОБА_1  одноразової грошової допомоги у відповідно до Закону України "Про міліцію", Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою КМУ № 850 від 21.10.2015 року та прийняти  рішення із урахуванням висновків суду.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від  07 червня 2021 року позов задоволено частково:
-визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення за зверненням ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ОСОБА_2 I групи інвалідності відповідно до Закону України "Про міліцію", Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою КМУ № 850 від 21.10.2015 року;
-зобов`язано Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ у Вінницькій області повторно надіслати до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо нарахування та виплати грошової допомоги у зв`язку із встановленням ОСОБА_2 . І групи інвалідності, відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року №565- XII, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850;
-зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути звернення ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ОСОБА_2 I групи інвалідності, відповідно до Закону України "Про міліцію", Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою КМУ № 850 від 21.10.2015 року та прийняти відповідне рішення із урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач 1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
Позивач та відповідач 2 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. 
Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є вдовою колишнього працівника міліції ОСОБА_2 , який проходив  службу в органах МВС України та відповідно до наказу начальника УМВС України у Вінницькій області №131 о/с від 14.09.1999 року звільнений із займаної посади у запас Збройних Сил по статті 64 п. "б" (через хворобу).
19.10.2009 року ОСОБА_2 встановлено II групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним із виконанням службових обов`язків, а саме-ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС та у 2010 році було призначено та виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 38846,64 грн.
26.05.2016 року за результатами повторного огляду МСЕК ОСОБА_2 встановлено І групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним із виконанням службових обов`язків, а саме ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 564624.
Отримавши статус інваліда І групи, ОСОБА_2 звертався до ГУ НП у Вінницькій області письмово із заявами з питань виплати одноразової грошової допомоги, однак за результатами розгляду цих звернень ГУ НП у Вінницькій області  надавались відповіді про відмову в задоволенні звернень, які були оскаржені до Вінницького окружного адміністративного суду.
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.09.2016 року у справі № 802/1284/16-а позов ОСОБА_2 задоволено частково: визнано протиправними дії ГУ НП  України у Вінницькій області щодо відмови у вчиненні дій, пов`язаних із призначенням ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850  та зобов`язано ГУНП у Вінницькій області з урахуванням висновків суду повторно розглянути звернення ОСОБА_2 щодо призначення та виплати одноразової допомоги.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану (актовий запис № 206).
18.11.2016 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ НП у Вінницькій області із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги, яка на переконання останньої мала б бути виплачена при житті ОСОБА_2 , проте отримала відмову мотивовану тим, що органи національної поліції не є  правонаступниками органів міліції. Зазначену відмову оскаржила до Вінницького окружного адміністративного суду.
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 11.07.2017 року у справі №802/802/17-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду України від 12.09.2017 року,   ОСОБА_1 відмовлено у задоволені адміністративного позову до ГУ НП про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
26.09.2017 ОСОБА_1  звернулася до Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області з заявою про нарахування та виплату їй одноразової грошової допомоги у розмірі 250 - кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, оскільки остання є спадкоємцем померлого колишнього працівника міліції ОСОБА_2 . 
За результатами розгляду заяви Управління внутрішніх справ України у Вінницькій області  листом від 17.10.2017 повідомлено ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема зазначило, що відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, за виплатою грошової допомоги має право звертатись тільки працівник міліції. 
Не погоджуючись із такою відмовою ОСОБА_1 оскаржила її до суду.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду  від 22.06.2020 у справі № №802/1986/17-а, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду №802/1986/17-а від 11.12.2020, визнано протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії УМВС України в Вінницькій області щодо не подання до Міністерства внутрішніх справ України у 15-ти денний строк з дня реєстрації заяви висновку щодо виплати грошової допомоги разом з підтверджуючими документами, які додані до заяви від 26.09.2017 року. Зобов`язано Ліквідаційну комісії УМВС України в Вінницькій області надіслати до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо нарахування та виплати грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ОСОБА_2 І групи інвалідності, відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року №565- XII, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850.
На виконання рішення  суду у справі  № №802/1986/17-а ліквідаційною комісією УМВС України у Вінницькій області направлено до МВС України висновок з матеріалами щодо призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ОСОБА_2 . І групи інвалідності.
Проте, листом від 16 січня 2021 року Міністерство внутрішніх справ України повідомило ліквідаційну комісією УМВС України у Вінницькій області про повернення матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 без прийняття рішення, як такі, що не відповідають вимогам законодавства.
Вважаючи таку відмову Міністерства внутрішніх справ України протиправною, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив із того, що   за результатами розгляду заяви позивача про виплату одноразової грошової допомоги Міністерством внутрішніх справ України не прийнято жодного рішення, а відтак Міністерством внутрішніх справ України допущено протиправну бездіяльність.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 22 Закону України від 20.12.1990 № 565-XII  "Про міліцію" врегульовано, що  держава гарантує працівникам міліції соціальний захист.
За змістом пунктом 5 розділу IX Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію". Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Закон № 580-VIII набрав чинності 07 листопада  2015 року.
Разом з тим, відповідно до абзаців 2 і 3 пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
Таким чином, за особами, які проходили службу в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 30 січня 2018 року у справі № 822/1579/17, від 13 лютого 2018 року у справах № 808/1866/16 та № 806/845/16, від 31 січня 2019 року у справі №822/1883/18 та від 20 лютого 2019 року у справі №822/1883/18.
Статтею 23 Закону України "Про міліцію" передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
До набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", тобто до 07 листопада 2015 року, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, регулювався Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 р. № 850 (далі Порядок №850).
Так, пунктом 2 Порядку № 850 визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
У пункті 3 Порядку № 850 зазначено окремі підстави, які надають право на призначення  і виплату одноразової грошової допомоги, однією із яких є установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності,-у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
При цьому, відповідно до пункту 4 Порядку № 850, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Пунктом 7 Порядку № 850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
Згідно з пунктом 8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги тощо.
МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (пункт 9 Порядку № 850).
Таким чином, відповідно до Порядку № 850 підставою для призначення одноразової грошової допомоги, чи відмови в її при значенні, є прийняття МВС України відповідного рішення.
Між тим, як слідує з матеріалів справи, відповідачем за результатами розгляду документів про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, жодного з зазначених вище рішень, всупереч пункту 9 Порядку № 850, не прийнято, а повернуто документи без прийняття рішення, про що позивача повідомлено листом голови від 17.10.20107,  а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при розгляді документів позивача, відповідачем не дотримано Порядку № 850 та допущено протиправну бездіяльність.
При цьому, колегія суддів вважає передчасними посилання скаржника на те, що огд не була отримана померлим ОСОБА_2 при житті, а тому не може входити до складу спадщини, а також на відсутність підстав для отримання вказаної допомоги, так як смерть ОСОБА_2 настала через 17 років після звільнення з органів внутрішніх справ, оскільки судом  встановлено, що питання стосовно наявності чи відсутності у позивача правоа на отримання огд, відповідачем у встановленому законом порядку не розглядалося. 
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 304, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сторчак В. Ю.    Курко О. П.