РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 року
м. Рівне

Справа № 2-7420/11
Провадження № 22-ц/4815/1063/21

Рівненський апеляційний суд:
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий : Боймиструк С.В., 
судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.,
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В., 
за участю: адвоката Щербяк Ю.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про встановлення факту проживання однією сім`єю та про розподіл спільного сумісного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3  звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 .
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2021 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_3 – адвоката Щербяк Юлії Василівни про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись із ухвалою суду, представник ОСОБА_3  подала апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права.
Зазначає, що на момент звернення з позовом ОСОБА_2 був титульним власником спірного майна, а факт спільного проживання позивача та відповідача підтверджується рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №1715/21380/12.
Вважає, що суд недослідив надані докази, які підтверджують наміри відповідача відчужити спірне майно.
Вказує, щосудом були допущені процесуальні порушення статей 89, 149, 153 ЦПК України.
Просить ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити заяву про забезпечення позову.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог  ст. 149 ЦПК України,  суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Заходи забезпечення позову  мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. (частина 3 ст. 150 ЦПК України)  
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Виходячи з сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства, вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.
При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 стверджує про доведеність факту спільного проживання позивача та відповідача посилаючись на рішення Рівненського міського суду Рівненської області у справі №1715/21380/12. Як вбачається з ЄДРСР відповідно до ухвали Рівненського апеляційного суду від 30 березня 2021 року в цивільній справі №1715/21380/12 відкрите апеляційне провадження та справа не розглянута, а тому висновки апелянта є передчасними.
Водночас суд першої інстанції правильно врахував рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2019 року у справі № 569/12710/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, яким позов задоволено та визнано право власності ОСОБА_2  на нерухоме майно за адресою:  АДРЕСА_1 , витребувано на його користь із чужого незаконного володіння  ОСОБА_4 , а також витребувано на його користь земельну ділянку кадастровий номер: 5610100000:01:054:0835, площею 0,0495 га за адресою:  АДРЕСА_1  з чужого незаконного володіння  ОСОБА_6 .. Відповідно правильним є висновок суду, що наявність заборон на домоволодіння і земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які визнані в судовому порядку за ОСОБА_2 призведуть до порушення його законних прав власника.
Місцевий суд вірно зазначив, що доказів належності автомобілів ОСОБА_2 на даний час, заявником до суду не подано.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, в зв`язку із чим ухвала підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В : 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – адвоката Щербяк Юлії Василівни залишити без задоволення.
Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови складений 18 листопада 2021 року.

Головуючий:                                                                                 С.В. Боймиструк

Судді:                                                                                             С.О. Гордійчук

С.В. Хилевич