УХВАЛА

22 листопада 2021 року 
м. Київ

Справа №  760/9300/17-ц 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О. А. - головуючий, Губенко Н. М., Стратієнко Л. В.,

за участю секретаря судового засідання - Шпорта О. В.,

за участю представників:

ОСОБА_1 - Глушпенко В. О.,

Акціонерного товариства "Українська залізниця" - Редевич О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021
(головуючий - Корсак В. А.., судді Кропивна Л. В., Дідиченко М. А.)
та рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2021
(суддя Ягічева Н. І.)

у справі за позовом ОСОБА_1 
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" 

про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,  

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 

1.          У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (нова назва - Акціонерне товариство "Українська залізниця") про: визнання незаконним та скасування наказу від 19 січня 2017 року №72/ос про звільнення позивача з роботи у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи згідно пунктом 5 частини першої       статті 41 КЗпП України; визнати незаконним рішення правління ПАТ «Укрзалізниця» від 17-18 січня 2017 року (Протокол № Ц - 57/4 Ком.т.) в частині звільнення у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи згідно п. 5 ч. 1 ст. 41КЗпП України; поновлення його на посаді начальника філії "Відомча воєнізована охорона" ПАТ "Укрзалізниця"; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 11 травня 2017 року по дату ухвалення рішення по справі.

2.          Позов обґрунтований тим, що позивача було незаконно звільнено з посади начальника філії "Відомча воєнізована охорона" ПАТ "Укрзалізниця" з порушенням норм трудового законодавства, оскільки він не входить до керівного складу ПАТ "Укрзалізниця" за займаною посадою та не є таким, що може бути звільнений на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

3.          Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14.11.2017 задоволено позов ОСОБА_1 , визнано незаконним рішення Правління ПАТ "Українська залізниця" від 17-18.01.2017 в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи за ч. 1 п. 5 ст. 41 КЗпП України, визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ "Українська залізниця" №72/0с від 19.01.2017 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника філії "Відомча воєнізована охорона" ПАТ "Українська залізниця" за ч. 1 п. 5 ст. 41 КЗпП України, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника філії "Відомча воєнізована охорона" ПАТ "Українська залізниця", стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 150 375,56 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за вирахуванням необхідних податків та платежів.

4.          Постановою Апеляційного суду міста Києва від 25.01.2018 рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14.11.2017 у справі 760/9300/17-ц скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов залишено без задоволення.

5.          Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14.11.2017 та постанову Апеляційного суду міста Києва від 25.01.2018 скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Українська залізниця" про визнання незаконним та скасування наказу, визнання незаконним рішення правління, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрито.

6.          Ухвалою Верховного Суду у складі суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.01.2020 справу № 760/9300/17-ц передано для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

7.          Під час розгляду справи у господарському суді, 28.07.2020 позивач подав пояснення, у яких просив про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 150375,56 грн, тобто з 11.05.2017по 14.11.2017, що дорівнює 188 дням.

8.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.01.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021, позов задоволено:
-          визнано незаконним та скасовано рішення правління ПАТ "Українська залізниця" від 18.01.2017 (Протокол №Ц-57/4 Ком.т.) в частині щодо звільнення ОСОБА_1  у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи згідно п. 5 ч. 1. ст. 41 КЗпП України;
-          визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ "Українська залізниця" від 19.01.2017 №72/ос про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи згідно з п. 5 ч. 1. ст. 41 КЗпП України;
-          поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на посаді начальника філії "Відомча воєнізована охорона" ПАТ "Українська залізниця";
-          стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 150 375,56 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 30   037,56 витрат на професійну правничу допомогу.

9.          Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, АТ "Українська залізниця" звернулось з касаційною скаргою, у якій просить рішення та постанову судів попередніх інстанцій скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

10.          Підставою касаційного оскарження є п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України. Так, скаржник стверджує, що судові рішення винесені без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 09.12.2020 у справі № 487/2178/19, від 15.01.2020 у справі № 761/21008/18-ц, від 15.01.2020 у справі № 761/21008/18-ц, від 15.09.2020 у справі №205/4196/18, від 04.11.2020 у справі №   389/2004/16-ц.

11.          Позивач подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції у вказаній справі - без змін.

12.          Позивач також подав клопотання, у якому просить закрити касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "Українська залізниця" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у даній справі.

13.          У судовому засіданні 11.10.2021 Верховним Судом було оголошено перерву до 25.10.2021.

14.          25.10.2021 розгляд справи не відбувся, ухвалою Верховного Суду від 10.11.2021 повідомлено учасників справи, що судове засідання у справі №760/9300/17-ц за касаційною скаргою АТ "Українська залізниця" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 відбудеться 22.11.2021 о  16:00.

15.          Розглянувши доводи та аргументи касаційної скарги разом з матеріалами справи, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою з таких підстав.

16.          Відповідно до ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
-          якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
-          якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
-          якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
- якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою     статті 310 цього Кодексу.

17.          Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

18.          При цьому Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19).

19.          Зі змісту перелічених судових рішень вбачається, що наведені в них висновки Верховного Суду стосуються застосування норм права у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається.

20.          Так, у цій справі суди попередніх інстанцій дійшли висновку щодо наявності підстав для задоволення позову про: - визнання незаконним та скасування рішення правління публічного акціонерного товариства в частині щодо звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи згідно з п. 5 ч. 1. ст. 41 КЗпП України; - визнання незаконним та скасування наказу  публічного акціонерного товариства про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи згідно з п. 5 ч. 1. ст. 41 КЗпП України; - поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника філії "Відомча воєнізована охорона" ПАТ "Українська залізниця"; - стягнення з АТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 150 375,56 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 30   037,56 витрат на професійну правничу допомогу.

21.          При цьому суди виходили з того, що п. 5 ст. 41 КЗпП України встановлює додаткову підставу розірвання трудового договору - «припинення повноважень посадових осіб». При визначенні посадових осіб акціонерного товариства суди керувались спеціальними нормами, якими передбачено визначення посадових осіб акціонерного товариства, а саме: п. 15) ч. 1       ст. 2 Закону України «Про акціонерні товариства», ст. 23 Закону України «Про господарські товариства», ч. 1 ст. 89 ГК України. Крім того, судами встановлено, що пунктом 52 статуту АТ "Українська залізниця" та ст. 6 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" визначено, що органами товариства є: загальні збори, наглядова рада, правління та ревізійна комісія. Інших органів АТ "Укрзалізниця" зазначеним Законом та статутом відповідача не передбачено. З урахуванням зазначених положень законодавства та статуту Акціонерного товариства "Українська залізниця", встановивши, що в статуті відповідача відсутній чіткий перелік посадових осіб товариства, суди дійшли висновку, що за таких обставин посадовими особами АТ "Українська залізниця" є члени наглядової ради, голова та члени правління та члени ревізійної комісії, до яких позивач ( ОСОБА_1 ) не належить, оскільки є начальником філії, яка не є самостійною юридичною особою, а отже позивач не є посадовою особою вищевказаних органів акціонерного товариства, а тому не міг бути звільнений на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

22.          Водночас у постанові від 09.12.2020 у справі № 487/2178/19 Верховний Суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову фізичної особи (який займав посаду керівника філії) до Міністерства інфраструктури України, Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому суд касаційної інстанції виходив з того, що у статуті Державного підприємства чітко передбачено, що керівник філії державного підприємства є посадовою особою. Таким чином, суд касаційної інстанції виходив із встановлених обставин про те, що статутом ДП "Адміністрація морських портів України" начальник його Миколаївської філії, як керівник відокремленого підрозділу ДП "Адміністрація морських портів України", віднесений до посадових осіб, посада, яку обіймав позивач, згідно з Положенням про Миколаївську філію пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків щодо управління Миколаївською філією ДП "Адміністрація морських портів України" (адміністрацією Миколаївського морського порту), отже, позивач відноситься до категорії посадових осіб, на яких поширювалась дія п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. 

23.          У постанові від 15.01.2020 у справі № 761/21008/18-ц суд касаційної інстанції погодився з висновками апеляційного суду щодо відмови у задоволенні позову про визнання неправомірним та скасування наказу Міністерства інфраструктури України про звільнення позивача з посади виконуючого обов`язки директора Державного підприємства "МТП Усть-Дунайськ", поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому у даному випадку суд касаційної інстанції виходив з того, що Державне підприємство є юридичною особою, і позивач обіймав посаду виконуючого обов`язки керівника цього підприємства  (а не філії акціонерного товариства, як у даній справі № 760/9300/17-ц). За результатом розгляду спору Верховний Суд зазначив, що призначення позивача виконуючим обов`язки керівника ДП «МТП Усть-Дунайськ» обмежувалось чітко визначеною подією - до прийняття відповідного рішення уповноваженим органом управління. Таким чином, звільнення позивача на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є законним та обґрунтованим, оскільки минувала потреба у продовженні зі позивачем трудових відносин, так як його призначення на посаду тимчасово виконуючого обов`язки мало тимчасовий характер, що свідчить про те, що трудові правовідносини з позивачем тривали до певної події у часі, яка мала неминуче настати. Надаючи згоду на призначення виконуючим обов`язки керівника ДП «МТП Усть-Дунайськ», позивач усвідомлював, що він виконуватиме такі обов`язки тимчасово, а отже, може бути звільнений від їх виконання на підставі наказу уповноваженого органу управління підприємством - Міністерством інфраструктури України.

24.          Аналогічних висновків дійшов суд касаційної інстанції у постанові від 15.01.2020 у справі № 761/21008/18-ц. Так, Верховний Суд погодився з висновками апеляційного суду щодо відсутності підстав для задоволення позову особи, яка обіймала посаду виконуючого обов`язки директора ДП «МТП Усть-Дунайськ», про визнання неправомірним та скасування наказу Міністерства інфраструктури України про звільнення позивача з посади виконуючого обов`язку директора Державного підприємства "МТП Усть-Дунайськ", поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Мотиви щодо відмови у задоволенні позову у вказаній справі є аналогічними до справи № 761/21008/18-ц.

25.          У постанові від 15.09.2020 у справі № 205/4196/18 суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову про визнання недійсним і скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме шляхом прийняття нового рішення про зміну дати звільнення позивача з посади директора державного підприємства відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, з 17.03.2017 на 22.03.2017. В іншій частині позову відмовлено. При цьому суд касаційної інстанції виходив з того, що установивши, що настала подія, яка зумовила наслідки, визначені підпунктом «г» пункту 26 контракту, суд апеляційної інстанції правильно виснував про обґрунтованість звільнення позивача на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Разом з тим, встановивши, що підстава для звільнення позивача підтвердилась, однак відповідне звільнення було здійснене в період тимчасової непрацездатності позивача, Верховний Суд дійшов висновку, що за таких обставин відсутні підстави для поновлення позивача на роботі, а відповідні негативні наслідки усуваються шляхом зміни дати звільнення позивача.

26.          Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04.11.2020 у справі №   389/2004/16-ц. Так, суд касаційної інстанції позовні вимоги про визнання незаконним припинення контракту  та поновлення на роботі задовольнив частково, а саме змінив дату звільнення позивача з посади керівника Комунального підприємства на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України з 20.07.2016 на 26.07.2016. При цьому суд касаційної інстанції виходив з того, що згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору передбачено умови, зазначені у контракті. Судами встановлено порушення відповідачем відповідних умов контракту, що свідчить про наявність підстав для його припинення та звільнення позивача з посади керівника підприємства, що не оскаржується позивачем. Верховний Суд вказав, що наслідком звільнення працівника у період його непрацездатності є зміна дати звільнення, а не поновлення на роботі.

27.          Таким чином, доводи скаржника про те, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 487/2178/19 та у постанові від 15.01.2020 у справі № 761/21008/18-ц, від 15.01.2020 у справі № 761/21008/18-ц, від 15.09.2020 у справі 205/4196/18, від 04.11.2020 у справі №   389/2004/16-ц, є безпідставними, оскільки у даній справі та у справах, на які посилається скаржник, суди дійшли відповідних висновків не у зв`язку з неоднаковим застосуванням норм права, а у зв`язку з наявністю різних фактичних обставин у вказаних справах, що формують зміст правовідносин, та їх різної оцінки судами у кожному конкретному випадку в межах своїх дискреційних повноважень.

28.          Щодо посилань на правову позицію, викладену у постановах від 15.09.2020 у справі 205/4196/18, від 04.11.2020 у справі №   389/2004/16-ц варто додатково зазначити, що у даній справі № 760/9300/17-ц, на відміну від зазначених справ, суди встановили, що підстава для звільнення позивача, передбачена п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України не підтвердилась, що є підставою для поновлення позивача на посаді. Тому правові позиції, викладені у постановах від 15.09.2020 у справі 205/4196/18, від 04.11.2020 у справі №   389/2004/16-ц не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

29.          Враховуючи зазначене, оскільки після відкриття касаційного провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України судом касаційної інстанції встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, то колегія суддів на підставі п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі № 760/9300/17-ц.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя           О. А. Кролевець

Судді          Н. М. Губенко

          Л. В. Стратієнко