УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

11 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 640/25188/20
адміністративне провадження № К/9901/38583/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Коваленко Н.В.,
суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В.
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив суд:

-          визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, викладені у повідомленні № 9059-8244/К-02/8-0800/20 від 08 жовтня 2020 року щодо відмови скасувати рішення Бердянського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) ГУ ПФУ в Запорізькій області № 923060182365 від 31 липня 2020 року в частині здійснення перерахунку пенсії в розмірі 60% (замість 90%) від суми місячної (іншої) заробітної плати, і застосування, при здійсненні перерахунку пенсії, обмеження максимальним розміром;

-          скасувати незаконне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, викладене у повідомлені № 9059-8244/К-02/8-0800/20 від 08 жовтня 2020 року і Бердянського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) ГУПФУ в Запорізькій області, викладені у рішенні № 923060182365 від 31 липня 2020 року в частині здійснення перерахунку пенсії в розмірі 60 % (замість 90 %) від суми місячної (чинної) заробітної плати, і застосування, при здійсненні перерахунку пенсії, обмеження максимальним розміром;

-          зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії, перерахованої рішенням № 923060182365 від 31 липня 2020 року пенсії відповідно до частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 липня 2014 року № 1697-VII, в первинній редакції, у зв`язку із збільшенням розміру заробітної плати прокурорським працівникам у розмірі 90% місячної (чинної) заробітної плати з посади прокурора відділу Генеральної прокуратури України, з урахуванням фактично отриманих виплат і умов праці, що існували на день звільнення, відповідно до довідки Офісу Генерального прокурора про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій від 14 травня 2020 року № 21-959зп без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01 червня 2020 року та здійснювати виплату перерахованої пенсії в порядку і строки, визначені чинним законодавством.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2021 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії, перерахованої ОСОБА_1  31 липня 2020 року, відповідно до частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, в первинній редакції, у зв`язку із збільшенням розміру заробітної плати прокурорським працівникам у розмірі 90 % місячної (чинної) заробітної плати з посади прокурора відділу Генеральної прокуратури України, з урахуванням фактично отриманих виплат і умов праці, що існували на день звільнення, відповідно до довідки Офісу Генерального прокурора про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій від 14 травня 2020 року № 21-959зп без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01 червня 2020 року. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2021 року змінено, виключено в абзаці другого резолютивної частині слова «без обмеження її максимального розміру».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2021 року залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду з касаційною скаргою, в якій просить задовольнити клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року скасувати. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2021 року залишити в силі.

Згідно з електронним бланком на конверті касаційна скарга направлена до Верховного Суду 23 жовтня 2021 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області скасувати рішення Бердянського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) ГУ ПФУ в Запорізькій області № 923060182365 від 31 липня 2020 року в частині здійснення перерахунку позивачу пенсії в розмірі 60% (замість 90%) від суми місячної (іншої) заробітної плати, і застосування, при здійсненні перерахунку пенсії, обмеження максимальним розміром.

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доведення обставин, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та, відповідно, право на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Скаржник вважає, що оскаржуване судове рішення може бути допущене до касаційного перегляду у Верховному Суді на підставі підпунктів «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку із тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для позивача як учасника справи.

Зазначає, що питання права, що мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести, на думку скаржника, систематичне порушення державою в особі Пенсійного фонду України у свавільний спосіб основних прав, свобод та інтересів суб`єктів приватного права, які гарантуються чинним законодавством України, а також Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, значно зачіпають інтереси їх великого кола, що підтверджуються чималою кількістю подібних справ, які перебували та перебувають на розгляді в адміністративних судах України, зокрема, щодо перерахунку пенсій в розмірі 90 % від суми усіх складових заробітку без обмеження максимальним розміром пенсії, що об`єктивно підтверджується даними, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

При цьому, на думку скаржника, висновки суду апеляційної інстанції зроблені без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04 березня 2021 року у справі № 589/3997/16-а, відповідно до якої перерахунок пенсії, починаючи з 01 січня 2016 року здійснюється без обмеження її максимальним розміром. 

Зазначає, що аналогічна правова позиція з цього питання міститься також у постановах Верховного Суду від 03 жовтня у справі № 127/4267/17, від 30 жовтня 2019 року у справі № 826/17744/17, від 24 березня 2020 року у справі № 826/6220/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 580/647/20, від 16 вересня 2020 року у справі № 420/3347/20, від 02 листопада 2020 року у справі № 620/1145/20.

Колегія суддів вважає неприйнятними наведені доводи скаржника, оскільки відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію.

Так, під час вирішення справи, суд апеляційної інстанції керувався правовими висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, в постанові від 08 червня 2021 року у справі № 263/15245/16-а, в яких суд висловив позицію щодо зміни розміру відсотків пенсії колишнім працівникам прокуратури при її перерахунку. Вказана позиція зводиться до того, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а внесені зміни до  статті 50-1 Закону №1789-ХІІ  на момент звернення позивача із заявлю про перерахунок пенсії, щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

В частині позовних вимог позивача про перерахунок пенсії без обмеження її розміром суд апеляційної інстанції керувався правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 10 вересня 2021 року у справі № 580/5238/20. Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від вказаних правових позицій.
Зважаючи на те, що Верховний Суд висловив свою правову позицію з приводу перерахунку пенсій непрацюючим прокурорам у відсотковому значенні без обмеження пенсії, колегія суддів критично оцінює доводи скаржника щодо того, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення, оскільки в цьому випадку вони мають лише загальні посилання.

Також є необґрунтованими посилання скаржника про те, що впродовж 2020-2021 років Верховним Судом допущено до перегляду в касаційному порядку понад 27 судових рішень в категорії адміністративних справ незначної складності, де стороною є органи Пенсійного фонду України, зокрема, справи № 620/614/20, № 580/174/21, № 240/16449/20, № 580/332/21, № 580/419/21, № 580/258/21, № 580/5810/20, № 560/2106/20, № 580/5755/20, № 580/284/21, № 580/5239/20, № 580/6032/20, № 580/3971/20, № 620/614/20, № 400/754/21, № 580/5238/20, № 580/5962/20, № 560/3472/19, № 420/5709/20, № 140/17568/20, № 200/9113/20, № 300/530/21, № 580/3132/20, № 640/24801/19, № 200/8353/20-а, № 300/504/21, № 160/14813/20, оскільки на час відкриття касаційного провадження у вказаних справах не було сформованої практики.

Інші обґрунтовані посилання на існування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.

Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що посилання скаржника на існування обставин, визначених підпунктами «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, є необґрунтованими, оскільки на поточний день ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на кінцеве формування судової практики та не змінюють її.

Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Щодо заявленого скаржником клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 340 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач в порядку підготовки справи до касаційного розгляду вирішує, зокрема, письмово заявлені клопотання учасників справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до частини шостої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції, крім випадків, якщо:

1)          учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної юрисдикції;

2)          учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах;

3)          Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 347 Кодексу адміністративного судочинства України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується більшістю від складу суду, що розглядає справу (частина друга статті 347 цього Кодексу).

Відповідно до частини третьої статті 347 Кодексу адміністративного судочинства України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції.

Враховуючи вищенаведене, вирішуючи питання про можливість задоволення клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що зазначені в клопотанні мотиви, не є такими, що в розумінні наведених законодавчих приписів можуть слугувати підставою для передачі даної адміністративної справи на розгляд до Великої палати Верховного Суду, а відтак у задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1.          В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

2.          Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

3. Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.  

Суддя-доповідач                                                                                           Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                              Я.О. Берназюк

Суддя                                                                                                              І.В. Желєзний