ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року	Львів	Справа № 809/1579/16 пров. № А/857/14300/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Довгої О.І., Матковської З.М.,
при секретарі судового засідання:                              Пославському Д.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області   на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року (суддя Боршовський Т.І., ухвалене в м. Івано-Франківську о 10:50, повний текст складено 01.07.2021) у справі № 809/1579/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування наказів № 324-о від 31.10.2016 та № 337-о від 10.11.2016, поновлення на службі, стягненнясереднього заробітку за час вимушеного прогулу,-

                                                      ВСТАНОВИВ:
18.11.2016 ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі – відповідач 1, ГУ ДФС) та до начальника Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, в якому просив суд: визнати протиправними та скасувати накази Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 31.10.2016 № 324-о “Про звільнення з посади державної служби” та від 10.11.2016 № 337-о “Про внесення змін до наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 31.10.2016 № 324-о; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС в Івано-Франківській області з 11 листопада 2016; стягнути з Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.11.2016 по час поновлення його на посаді.
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.07.2017 відмовлено в задоволенні позову.
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.07.2017 року у справі № 809/1579/16 без змін. 
Постановою Верховного Суду від 07.10.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.07.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
Протокольною ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суд від 23.12.2021  частково задоволено клопотання позивача  про заміну відповідача  по справі у зв`язку із припиненням від 23.12.2020. Судом залучено до участі в справі як другого відповідача – Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, та виключено зі складу відповідачів начальника ГУ ДФС в Івано-Франківській області. 
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вважає, що ГУ ДФС дійшло помилкового висновку про те, що його звернення зі скаргами на дії керівництва ГУ ДФС є порушенням Присяги державного службовця, незважаючи на те, що подання звернень є конституційним правом кожного, а переслідування з цих мотивів заборонено законом (стаття 40 Конституції України, стаття 9 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР “Про звернення громадян”). Крім цього позивач зазначив, що висновки відповідача про те, що позивач своєю поведінкою демонстрував зневажливе і неввічливе ставлення до своїх колег та керівництва  (висловлювання на підвищених тонах, поводження без поваги до інших осіб, ввічливості та культури спілкування), чим порушив присягу державного службовця, зроблені без з`ясування всіх фактичних обставин та за відсутності належних доказів цього. На думку позивача, такі дії можуть кваліфікуватися виключно як порушення етики поведінки, за що частиною четвертою статті 66 Закону № 889-VIII передбачено максимальну відповідальність у вигляді попередження про неповну службову відповідність. Також позивач зазначає, що висновки відповідача про порушення ним присяги державного службовця підтверджуються фактами систематичного невиконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, є безпідставними, оскільки: ГУ ДФС не проводилося службове розслідування щодо фактів невиконання позивачем доручень керівництва; наказ відповідача про застосування догани від 08.04.2016 № 318 скасовано судом; дії, на які покликається відповідач щодо порушення присяги державного службовця, також покладено в основу проступку згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП України, що фактично є притягненням до відповідальності за одне й теж діяння, що заборонено Конституцією України. Окрім цього, позивач вважає, що також відсутні підстави для його звільнення з роботи згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП України, оскільки немає систематичності невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладеним на нього трудовим договором  (в 2016 році було дійсним лише одне дисциплінарне стягнення, застосоване наказом від 08.09.2016 № 873); окрім цього, дії, які покладені відповідачем як підставу для звільнення згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП України, підпадають під склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини 2 статті 65 Закону України “Про державну службу”, який є спеціальним законом і мав бути застосований відповідачем. Разом з тим зазначає позивач, що за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого частиною 2 статті 65 Закону України “Про державну службу”, не передбачена відповідальність у формі звільнення з державної служби. Крім цього позивач вважає, що ГУ ДФС в області допущено порушення порядку здійснення дисциплінарного провадження та накладення дисциплінарного стягнення: службове розслідування проводилося нелегітимною комісією; не було доведено до його відома суті порушень, що унеможливило подання ним будь-яких пояснень чи заперечень; не надано йому можливості ознайомитися з матеріалами дисциплінарної справи; не відповідає дійсності твердження відповідача про те, що позивач відмовлявся від надання пояснень; оскаржуваний наказ не відповідає вимогам, визначеним частиною першою статті 67 і частиною другою статті 77 цього Закону; не враховано офіційні висновки незалежних органів про незаконність його звільнення (відділу внутрішньої безпеки ГУ ДФС, Державної служби України з питань праці, Міністерства соціальної політики України); відповідач пропустив строки накладення дисциплінарного стягнення за порушення, допущені до 01.05.2017; наказ від 31.10.2016 прийнято під час його перебування ОСОБА_1 на листку непрацездатності, а тому відповідач повинен був його скасувати, а не змінювати наказом від 10.11.2016 дату звільнення.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021р. позов задоволено повністю. 
Визнано протиправними та скасовано накази Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № 324-о від 31.10.2016 та № 337-о від 10.11.2016.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС в Івано-Франківській області з 11.11.2016.
Стягнуто з Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 784546  гривень 94 копійки. 
Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС в Івано-Франківській області та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 9858 гривень 45 копійок допущено до негайного виконання.  
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, його оскаржив відповідач ГУ ДФС в Івано-Франківській області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з викладених у ній підстав, з покликанням   на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесульного права, на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; на невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
В обгрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що Верховний Суд по даній справі жодним чином не поставив під сумнів дії відповідачів щодо процедури та порядку накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, а зазначив про те, що на новому розгляді підлягає дослідженню підстава звільнення – за порушення Присяги. Апелянт вказує, що матеріалами даної судової справи підтверджується, що позивач взяв на себе обовязок дотримуватись Присяги державного службовця. Однак, як встановлено в ході службового розслідування відносно ОСОБА_1 та в ході дисциплінарного провадження, позивач вчинив дисциплінарні проступки несумісні із статусом державного службовця. Зокрема зазначає про виявлення фактів, що вказують на систематичне не виконання, ігнорування та недобросовісне виконання посадових обовязків державним службовцем Куликом П.Л.. Також апелянт зазначає, що ним не порушено процедуру накладення стягнення. Вказує, що з рішенням керівника ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 03.10.2016 року № 02 було ознайомлено ОСОБА_1 03.10.2017 року, яке останнім не оскаржено, більше того з ним погодився позивач, оскільки будь-яких зауважень до даного рішення написано не було. Крім цього апелянт зазначає, що строк для застосування дисциплінарного стягнення в рамках Кодексу законів про працю України відповідачами не пропущено. Також апелянт стверджує, що судом не встановлено факту не виконання рішення суду, натомість без будь-яких обгрунтувань в рахунок включено коефіцієнт підвищення заробітної плати позивача.
Також не погоджуючись з рішенням суду, його оскаржив відповідач Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, яке з підстав викладенихв апеляційній скарзі, з посиланням на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, на  недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, на невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.
В обгрунтування вимог апелянт, зокрема, зазначає, що згідно із висновками Управління Держпраці в Івано-Франківській області та Міжрегіональним управлінням Національного агенства з питань державної служби України у Чернівецькій, Івано-Франківській та Тернопільській областях за результатами перевірки дотримання законодавства про державну службу/кодексу законів про працю України, у ГУ ДФС в Івано-Франківській області порушень законодавства про державну службу/кодексу законів про працю України не виявлено та підтверджено правомірність дій ГУ ДФС в Івано-Франківській області щодо звільнення ОСОБА_1 як за порушення Присяги так і по п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. Також апелянт зазначив, що позивач не перебував у трудових відносинах з ГУ ДПС в Івано-Франківській області  та будь-якого правонаступництва постановою Кабінету Міністрів України №1200 не встановлено.
Позивач ОСОБА_1 у відзиві на апеляційні скарги не погоджується з доводами апелянтів, вважає оскаржуване судове рішення законним та просить залишити в основній частині по суті справи  без змін. Водночас просить змінити мотивувальну та резолютивну частини судового рішення від 16.06.2021 в частині способу виконання поновлення на роботі, а саме замінити сторону виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління податків і зборів з фізичних осіб з Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на його процесуального правонаступника Головне управління ДПС в Івано-Франківській області.
Апелянт ГУ ДФС у Івано-Франківській області будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечило, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі.
Клопотання даного апелянта про відкладення розгляду справи судом відхилено у звязку з його необгрунтованістю та повторністю.
В судовому засіданні представник апелянта ГУ ДПС в Івано-Франківській області надав пояснення аналогічні викладеним у апеляційній скарзі, просив скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове яким відмовити позивачу в задоволенні позову. Також зазначив, що оскаржуване рішення суду виконане належним чином відповідачем 1 ГУ ДФС в Івано-Франківській області, тобто позивача поновлено на роботі та проведено виплати на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.06.2021 року.
Позивач в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, просив відмовити апелянтам в задоволенні поданих ними апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції.
Протокольною ухвалою суду від 28.10.2021 року продовжено строки розгляду справи на 15 днів.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача-2  обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до  висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 працював в органах податкової служби з 2002 року, з листопада 2014 року – обіймав посаду начальника управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Івано-Франківській області.
Судом встановлено, що 15.01.2000 ОСОБА_1 підписав текст присяги державного службовця такого змісту: Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити  народові України, суворо дотримуватися Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя. Зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов`язки”.
Згідно розпорядження ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 01.09.2016 № 86-р проведено службове розслідування стосовно начальника управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Івано-Франківській області ОСОБА_1 з метою перевірки фактів, викладених у зверненні ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від 02.08.2016, службових записках від 25.08.2016 і від 31.08.2016, щодо порушення ним Закону № 889-VIII, Закону України від 14.10.2014 №1700-VII “Про запобігання корупції”, Правил етичної поведінки державних службовців, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2016 № 65 (далі – Правила етичної поведінки).
Згідно службової записки № 144/09-19-13-01-25 від 19.09.2016 року ОСОБА_1 повідомлено комісію про те, що його ознайомлено з розпорядженням ГУ ДФС в області від 01.09.16 № 86-р без додатків, однак не проінформовано про суть здійснених правопорушень. Інших матеріалів стосовно службового розслідування не подано. Вказано, що при отриманні такої інформації в подальшому будуть надані пояснення (а.с.128 т. 3). 
В подальшому, 29.09.2016 року комісією складено акт за № 4 про результати службового розслідування стосовно начальника управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Івано-Франківській області ОСОБА_1 , копія якого цього ж дня надана позивачу для ознайомлення (а.с. 102-122, т. 2). 
ОСОБА_1 , 30.09.2016р., подав зауваження до акту службового розслідування (розпорядження ГУ ДФС в області від 01.09.2016 № 86-р). У вказаних зауваженнях до акту позивач вказав, що: його ознайомлено з розпорядженням ГУ ДФС в області від 01.09.16                     № 86-р без додатків, не проінформовано про суть здійснених правопорушень, матеріалів стосовно службового розслідування не подано, можливість ознайомитися з матеріалами та надати пояснення не забезпечено; в акті службового розслідування не досліджено та неправильно висвітлено обставини справи, оскільки всі матеріали грунтуються виключно на поясненнях зацікавлених осіб щодо його неетичної поведінки, які не підтверджуються іншими доказами, а факти подання ОСОБА_1 скарг щодо його переслідування по службі, протлумачено як зведення наклепу на керівника, та в підсумку, як грубий дисциплінарний проступок – порушення присяги. 
Разом з тим, відповідно до заяви заступника начальника ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 03.10.2016 № 74/09-19-01-38, в.о. начальника ГУ ДФС в області прийнято рішення від 03.10.2016 № 02, для встановлення ступеня вини характеру і тяжкості вчинення дисциплінарного проступку, на підставі статей 64 - 69 Закону України “Про державну службу” перед дисциплінарною комісією ГУ ДФС в області ініціювати питання про порушення дисциплінарного провадження стосовно начальника управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Івано-Франківській області ОСОБА_1 щодо звільнення даного державного службовця з посади державної служби за порушення Присяги державного службовця, пункту 1 частини 2 статті 65 Закону України “Про державну службу” (а.с.77-88 т.ІІ).
Як вірно  встановлено, судом першої інстанції, 25.10.2016 року на засіданні Дисциплінарної комісії ОСОБА_1 зобов`язано надати до 17.30 год. 26.10.2016 року пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, що підтверджується також листом від 25.10.2016, отриманим позивачем в 25.10.2016 в 11 год. 30 хв. (т. 2, а.с. 69).
Судом встановлено, що  з 12.00 год. до 18.15 год. 25.10.2016 року та з 09.10 год. до 17.30 год. 26.10.2016 року ОСОБА_1 було надано всі матеріали дисциплінарної справи з якими останній ознайомлювався, що підтверджується поясненнями сторін та копіями актів від 25.10.2016 року та 26.10.2016 року (а.с. 93-94, т.ІІ). 
В свою чергу, ОСОБА_1 службовою запискою від 26.10.2016 року повідомив Дисциплінарну комісію про часткове ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи (на 75-80%) та просив надати можливість подати пояснення після завершення ознайомлення.
Разом з тим відповідачем 1 складено акти про відмову ОСОБА_1 від надання пояснень від 26.10.2016 року та 27.10.2016 року (а.с. 91-92 т.ІІ). 
Відтак за результатами розгляду дисциплінарної справи дисциплінарною комісією ГУ ДФС в Івано-Франківській області 27.10.2016 року прийнято подання до керівника ГУ ДФС в області про звільнення ОСОБА_1 , оскільки в його діях наявний склад дисциплінарного проступку.
В подальшому, наказом ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 31.10.2016 № 324-о на підставі частини першої статті 64, частини першої статті 65, пункту 1 частини другої статті 65, пункту 4 частини першої статті 66, частини п`ятої статті 66, частини четвертої статті 67, статей 68, 74, 75, 77, пункту 4 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, пункту 3 статті 40 КЗпП начальника управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в області ОСОБА_1 звільнено з 31.10.2016 з посади державної служби за вчинення систематичних порушень та дисциплінарного проступку - порушення Присяги державного службовця, скоєного проти прав, свобод і законних інтересів громадян, з посяганням на права та свободи людини, проти принципів державної служби, всупереч покладеним на нього обов`язків, що призвело до порушення статей 28 і 68 Конституції України, пункту10 частини першої статті 2, пунктів 1, 2, 5 частини першої статті 4, пункту 1 частини першої статті 7, пунктів 1-3, 6-8 частини першої статті 8, частин першої, другої статті 9, статті 36, пунктів 1-2 частини першої статті 62 Закону № 889-VIII, статей 38, 41 Закону України “Про запобігання корупції”, пункту 5 розділу II Правил етичної поведінки, статті 26 Закону України “Про звернення громадян”, статті 28 Закону України “Про інформацію”, пунктів 2.2.26.3 - 2.2.26.6, 3.3.1- 3.3.3, 3.3.15 Положення про управління податків і зборів з фізичних осіб, затвердженого наказом ГУ ДФС в області від 04.03.2016 № 189.
Однак, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 у період з 31.10.2016 по 09.11.2016, наказом ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 10.11.2016 № 337-о внесені зміни до наказу від 31.10.2016 № 324-о в частині дати звільнення позивача – з 31.10.2016 на 10.11.2016.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскаржувані накази від 31.10.2016 № 324-о «Про звільнення з посади державної служби» та від 10.11.2016 № 337-о «Про внесення змін до наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області  від 31.10.2016 № 324-о» є протиправними та підлягають скасуванню  та як наслідок позивач підлягає поновленню на посаді з якої його було звільнено та в його користь слід стягнути суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції  з огляду на наступне.
Спеціальним законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу є  Закон України “Про державну службу” (надалі Закон № 889-VIII) у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті. 
Відповідно до частини  першої  статті 1 Закону України "Про державну службу"  державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.
Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону № 889-VIII передбачено, що державний службовець має право на повагу до своєї особистості, честі та гідності, справедливе і шанобливе ставлення з боку керівників, колег та інших осіб. 
Пунктами 1-3, 6-8 частини 1 статті 8 передбачено, що державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України;
Згідно ст.38 Закону України “Про запобігання корупції”  особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону (в даному випадку – державні службовці), під час виконання своїх службових повноважень зобов`язані неухильно додержуватися вимог закону та загальновизнаних етичних норм поведінки, бути ввічливими у стосунках з громадянами, керівниками, колегами і підлеглими.
Особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, діють неупереджено, незважаючи на приватні інтереси, особисте ставлення до будь-яких осіб, на свої політичні погляди, ідеологічні, релігійні або інші особисті погляди чи переконання (Стаття 41 Закону України “Про запобігання корупції”).
Згідно пункту 10 частини першої статті 2 Закону № 889-VIII визначено, що службова дисципліна - неухильне додержання Присяги державного службовця, сумлінне виконання службових обов`язків та правил внутрішнього службового розпорядку.
Відповідно до пунктів 1-2 частини першої статті 62 Закону № 889-VIII службова дисципліна забезпечується шляхом: дотримання у службовій діяльності вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та виконання правил внутрішнього службового розпорядку; формування керівником державної служби у підпорядкованих державних службовців високих професійних якостей, сумлінного ставлення до виконання своїх посадових обов`язків, поваги до прав і свобод людини і громадянина, їхньої честі та гідності, а також до держави, державних символів України.
Крім цього, згідно пункту 5 розділу ІІ Правил етичної поведінки державних службовців, затверджених постановою КМ України від 11.02.2016 (далі - Правила етичної поведінки державних службовців), які були чинними на час виникнення спірних відносин, гідна поведінка державного службовця передбачає: 1) повагу до гідності інших осіб;                      2) ввічливість та дотримання високої культури спілкування; 3) доброзичливість і запобігання виникненню конфліктів у стосунках з громадянами; 4) недопущення, у тому числі поза державною службою, дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.
Пунктом 4 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
Перелік дисциплінарних проступків наведений у частині другій статті 65 Закону № 889-VIII. Дисциплінарні стягнення, передбачені пунктами 2-4 частини першої вказаної статті, накладаються виключно за пропозицією Комісії, поданням дисциплінарної комісії.
Відповідно до частини 2 статті 65  вказаного Закону дисциплінарними проступками є: 1) порушення Присяги державного службовця; 2) порушення правил етичної поведінки державних службовців; 3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; 4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;                               6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення; 8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця;                              9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; 10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби; 11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення; 12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;                   13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; 14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення.
Відповідно до частини першої статті 66 Закону № 889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: зауваження; догана; попередження про неповну службову відповідність; звільнення з посади державної служби.
Разом з тим, частиною п`ятою статті 66 Закону № 889-VIII обумовлено, що звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9 - 11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.
Відповідно до пунктів 1-2 частини першої статті 62 Закону № 889-VIII службова дисципліна забезпечується шляхом: дотримання у службовій діяльності вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та виконання правил внутрішнього службового розпорядку; формування керівником державної служби у підпорядкованих державних службовців високих професійних якостей, сумлінного ставлення до виконання своїх посадових обов`язків, поваги до прав і свобод людини і громадянина, їхньої честі та гідності, а також до держави, державних символів України;
Відповідно до ст 73 Закону № 889-VIII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)  з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа. Дисциплінарна справа повинна, зокрема містити: підстави для відкриття дисциплінарного провадження; характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; інформаційну довідку з викладенням обставин щодо вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; відомості про причини і умови, що призвели до вчинення проступку, висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Разом з тим, гарантії прав державних службовців під час застосування дисциплінарного стягнення закріплені у статті 74 Закону № 889-VIII і полягають, зокрема, в такому: дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця; під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби (частина перша); дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця (частина друга); дисциплінарне стягнення не може бути застосовано під час відсутності державного службовця на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, під час перебування його у відпустці або у відрядженні (частина четверта).
Також відповідно до частин першої та другої статті 77 Закону № 889-VIII рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення. У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 31.10.2016 № 324-о,   ОСОБА_1 звільнено з посади державної служби з двох підстав: за порушення Присяги державного службовця (пункт 1 частині другій статті 65, пункт 4 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII), а також за вчинення “систематичних порушень” згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП (розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення).
Як вірно встановлено судом першої інстанції,  описані в акті службового розслідування від 29.09.2016 № 04 і в поданні дисциплінарної комісії від 27.10.2016 фактичні підстави звільнення ОСОБА_1 пов`язані з такою його поведінкою, за якої позивач допускав прояви неповаги до інших осіб, зокрема до керівників підрозділів і керівництва ГУ ДФС в Івано-Франківській області, не дотримувався ввічливості та культури спілкування, неналежно виконував посадові обов`язки, а також систематично звертався з необґрунтованими скаргами на керівництво податкового органу до ГУ ВБ ДФС України і ВБ ГУ ДФС в Івано-Франківській області, які по суті були спрямовані на дискредитацію керівництва ГУ ДФС та дестабілізацію ситуації в колективі. Вказане свідчить про порушення Присяги державного службовця, оскільки його поведінка суперечила інтересам і принципам державної служби та покладеним на нього обов`язкам, призвела до втрати довіри до нього як до носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх посадових обов`язків. 
Верховний Суд в постанові від 07.10.2020 в цій справі вказав на те, що суди попередніх інстанцій, зосередивши увагу на перевірці дотримання відповідачем порядку притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, не перевірили насамперед законність підстав звільнення позивача з посади державної служби, а саме: не з`ясували, чи вчинив позивач такі протиправні дії (бездіяльність), які були б відмінними від порушень правил етичної поведінки державних службовців та могли бути розцінені як порушення Присяги державного службовця; не перевірили, чи була спричинена поведінкою позивача шкода інтересам державної служби чи негативний вплив на репутацію державного службовця, а також сутність такої шкоди; не встановили фактичні обставини щодо вчинення позивачем систематичних порушень, про які йдеться в оскаржуваному наказі; не дали оцінку можливості звільнення позивача за допущення таких порушень, а також правильності юридичної кваліфікації відповідачем цих обставин.
Відтак на виконання вказаних вказівок суду касаційної інстанції судом першої інстанції вірно встановлено з акту службового розслідування від 29.09.2016, подання дисциплінарної комісії від 27.10.2016, пояснень, доповідних записок, долучених до матеріалів службового розслідування та дисциплінарного провадження, що підставами для висновку ГУ ДФС в області про порушення ОСОБА_1 присяги державного службовця стали дії відповідача, які полягали: 
І. В порушенні позивачем вимог частини 1, 2 пункту 5 розділу ІІ Правил етичної поведінки державних службовців, а саме: “поваги до гідності інших осіб, ввічливості та дотримання високої культури спілкування”. Щодо дій, які відповідач взяв до уваги як об`єктивну сторону дисциплінарного проступку:
- в судовому засіданні 26.07.2016 в адміністративній справі, предметом розгляду якої був наказ № 318 від 08.04.2016 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани, позивач, підтримуючи свою позицію щодо заявленого позову, акцентував увагу в тому числі на тиск з боку керівництва ГУ ДФС в області. Відповідач вважає, що такі дії ОСОБА_1 негативно впливають на імідж контролюючого органу та його репутацію; 
-          після закінчення зазначеного судового засідання, як вказано в доповідних записках ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , і які стали підставами для проведення службового розслідування, позивач ОСОБА_1 “на підвищених тонах, без доброзичливості, ввічливості та високої культури спілкування звернувся до них зі словами: “Нічого, ти і твоя подруга ще дочекаєтесь, будете відповідати за все”. Вказані обставини також підтвердженні поясненнями працівника юридичного управління ОСОБА_4 . В суді першої інстанціїї,  представники відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили такі пояснення, надані під час службового розслідування, а позивач не заперечив того, що він звертався до представників відповідача з вказаними словами про відповідальність, однак наголосив на тому, що не бачить в цьому дій, які свідчили б порушення ним присяги державного службовця.
-          з доповідної записки від 31.03.2016 № 11/09-19-10-02-03-17 та пояснень ОСОБА_5 , 29.03.2016 в робочому кабінеті ОСОБА_1 , на прохання начальника юридичного управління ОСОБА_2 , начальника відділу по роботу з персоналом ОСОБА_3 , начальника відділу внутрішнього аудиту та контролю ОСОБА_5 надати письмові пояснення за дорученням керівництва ГУ ДВС в області щодо зауважень до проекту розпорядження ГУ ДФС в Івано-Франківській області про додаткове завдання по ПДВ по СГД – фізичних особах-підприємцях, позивач “почав поводитися неетично, без ввічливості та дотримання культури спілкування, без поваги до гідності посадових осіб (зазначених вище), на підвищених тонах говорячи: “Ви хто такі? Покажіть посвідчення. Чиї вказівки Ви виконуєте? Хто дав Вам право складати акт і т.д”. Звертаючись до начальника юридичного управління ОСОБА_2 наголосив: “Чи не боїшся Ти відповідальності?”, зазначивши, що в очах людей, які зайшли в кабінет, бачить, що “ініціатором” та “радником” всього виступає ОСОБА_6 ”. Представники відповідачів в суді першої інстанції підтвердили вказані обставини, а  позивач не заперечив таких обставин, однак вказав на те, що він спілкувався як зазвичай, без “підвищених тонів”;
-          з пояснень начальника відділу організації роботи ОСОБА_7 : 23.03.2016 на нараді в заступника начальника голови ДФС в області ОСОБА_8 “ ОСОБА_1 почав поводити себе всупереч Правил етичної поведінки державних службовців, неприязно на підвищених тонах, без поваги до гідності до безпосереднього керівника та присутніх працівників, підвищуючи голос, без культури спілкування та доброзичливості, принизливо з особистою неприязню почав викрикувати до присутніх осіб, у тому числі керівника”. 
Проте під час розгляду справи судом не встановлено в чому саме конкретно, окрім вказаних суб`єктивних загальних характеристик ОСОБА_7 , полягали такі висловлювання та поведінка ОСОБА_1 ;
-          з заяви начальника відділу контрольно-перевірочної роботи податків і зборів з фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Івано-Франківській області ОСОБА_9 від 01.09.2016 та пояснень наданих ним комісії такого змісту: “з приводу написаної заяви про переведення повідомляю про те, що підставою для написання даної заяви слугував тиск та переслідування з боку ОСОБА_1 шляхом приниження моєї честі та гідності, нецензурними висловлюваннями в мою адресу, не тільки як посадової особи, але як громадянина, що унеможливило виконання моїх посадових обов`язків…Таке ставлення з боку начальника управління ОСОБА_1 почало набирати обертів, на грунті особистої неприязні до мене після проведення службової перевірки фактів, викладених в доповідній записці заступника начальника ГУ ДФС в області Панасюка Р.С від 20.07.2016  № 316…”.
Разом з тим, окрім пояснень ОСОБА_9 щодо приниження ОСОБА_1 його честі та гідності через нецензурні висловлювання, відповідачем не подано суду інших доказів в підтвердження наявності таких обставин, не досліджувалося питання наявності свідків таких дій з боку позивача, публічності висловлювань, не отримувалися від них пояснення.
ІІ.  У зверненнях ОСОБА_1 зі скаргами про тиск на нього з боку керівництва ГУ ДФС області, що полягали в переслідуванні та протиправності дій останніх. В акті службового розслідування та поданні на звільнення зроблено висновок про те, що інформація, викладена в таких зверненнях, є недостовірною, дискредитує ГУ ДФС в області, принижує честь, гідність та ділову репутацію посадових осіб, авторитет державного органу в цілому, що є грубим порушенням ОСОБА_1 . Конституції України, Закону України “Про запобігання корупції”, Закону України “Про звернення громадян”, Правил етичної поведінки, а саме:  
- звернення ОСОБА_1 від 08.04.2016 (т. 3, а.с. 38). У вказаному зверненні на адресу начальника головного управління внутрішньої безпеки ДФС України, копія начальнику відділу внутрішньої безпеки в області, позивач вказав на те, що наказом від 08.04.2016 № 318 до ОСОБА_1 застосовано догану за правомірне подання застереження до проекту розпорядження про доведення свідомо завищеного завдання по сплаті ПДВ з фізичних осіб, що становить загрозу охоронюваним правам та інтересам платників податків. Позивач ОСОБА_1 в даному зверненні вказав на те, що, на його думку, притягнення його до дисциплінарної відповідальності пов`язане з його участю у відборі на посаду начальника ГУ ДФС  в Івано-Франківській області з діючим начальником вказаного ГУ ДФС ОСОБА_10 . Зазначене звернення за дорученням Департаменту внутрішнього аудиту ДФС України від 20.04.2016 перевірене відділом внутрішнього аудиту ГУ ДФС в області, за результатами якого не встановлено фактів протиправних дій з боку керівництва ГУ ДФС в області, про що зазначено в листах від 26.04.2016 та 29.06.2016 (т. 3, а.с. 39-48). 
Разом з тим судом першої інстанції вірно встановлено, що наказ ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 08.04.2016 № 318 визнано протиправним та скасовано постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.11.2016 у справі № 809/845/16, яке набрало законної сили 16.01.2017;
- скарга від 28.07.2016 (т. 3, а.с. 50). У вказаному зверненні, адресованому начальнику головного управління внутрішньої безпеки ДФС України, копія начальнику відділу внутрішньої безпеки ГУ ФС в області, ОСОБА_1 вказував на безпідставні дії з боку начальника та заступника начальника ГУ ДФС в області щодо призначення службової перевірки згідно розпорядження від 27.07.2016 № 75. Разом з тим, відповідно до листа начальника відділу внутрішньої безпеки ГУ ДФС в області  від 17.08.2016 № 34/09-19-22, зроблено висновок про те, що підписання начальником ГУ ДФС в Івано-Франківській області  розпорядження від 27.07.2016 № 75 про проведення службового розслідування здійснено в межах наданих їй повноважень та у спосіб, визначений нормативними актами, оскільки за результатами службового розслідування було встановлено в діях заступника начальника управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Івано-Франківській області ОСОБА_11 наявність ознак дисциплінарного проступку. Порушень з боку ОСОБА_12 не встановлено. 
Відтак фактів тиску з боку начальника та заступника начальника ГУ ДФС Івано-Франківської області щодо ОСОБА_1 не встановлено ;
- скарга від 04.08.2016 (т. 3, а.с. 64). У скарзі, адресованій начальнику головного управління внутрішньої безпеки ДФС України, ОСОБА_1 скаржився на дії керівництва ГУ ДФС в Івано-Франківській області області, що полягали в невчасному розгляді його заяви від 07.07.2016 про надання йому двох днів відпустки: 11-12.07.2016 в зв`язку з його 40-річчям. Вказав на те, що наказ про відпустку був наданий йому для ознайомлення лише 12.07.2016 о  11 год. 50 хв. Станом на 11.07.2016 в 18 год. 30 хв. начальник відділу персоналу повідомила ОСОБА_1 про те, що наказ на відпустку знаходиться на підписі в начальника ГУ ДФС в Івано-Франківській області.  Просив провести по вказаних фактах перевірку. 
За вказаною скаргою проведено службове розслідування, за результатами якого складено акт від 25.08.2016. За результатами службового розслідування встановлено, що наказ за заявою ОСОБА_1 про надання відпустки видано 07.07.2016 за № 422-2, і 11-12.07.2016 за даними табелю робочого часу позивач перебував у відпустці (т. 3, а.с. 67-76.)
ІІІ. Дії ОСОБА_1 , які полягали в грубому порушенні службової дисципліни, а саме в  систематичному невиконанні та неналежному виконанні посадових обов`язків. В поданні на звільнення вказано, що позивачем  ігнорувалися доручення, які надавалися безпосередніми керівниками – заступника начальника ГУ ДФС області ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , тобто взагалі не виконувалися або виконувалися з порушенням термінів. Вказані висновки грунтуються на службовій записці начальника відділу організації роботи ОСОБА_7 від 29.09.2016 № 71/09-19-19-01-38 (т. 2, а.с. 149-154). Згідно вказаної доповідної записки ОСОБА_1 не виконано або невчасно виконано доручення керівництва, надані на протокольних нарадах від 23.08.2016 № 12, від 08.09.2016 № 13, від 25.08.2016, від 20.09.2016. 
Проте позивач в своїх пояснень вказав та звернув увагу на те, що всі вказані протокольні доручення виконано належно та в передбачений строк, про що свідчать подані ним службові записки щодо виконання таких доручень та відповідні резолюції керівництва на них (т. 2, а.с. 154-194), т. 4, а.с. 182-184). Дисциплінарною комісією зроблено висновок про те, що наведені факти вказують на порушення ОСОБА_1 пунктів 6-8 частини 1 статті 8, частин 1-2 статті 9 Закону України “Про державну службу”, пунктів 2.2.26.3 - 2.2.26.6, 3.3.1- 3.3.3, 3.3.15 Положення про управління податків і зборів з фізичних осіб, затвердженого наказом ГУ ДФС в області від 04.03.2016 № 189, які полягають в грубому недотриманні службової дисципліни, невиконанні основних обов`язків державного службовця, невиконання прямих посадових обов`язків начальника управління, що призвело до невиконання рішень державних органів.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, в частині першій статті 36 Закону № 889-VIII наведено текст присяги державного службовця такого змісту: "Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обов`язки".
Зазначений текст присяги державного службовця за своїм основним змістом та смисловим та правовим навантаженням відповідає тексту присяги державного службовця в попередній редакції Закону “Про державну службу”, який підписав позивач на час вступу на державну службу. 
З тексту Присяги вбачається, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.  
Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов`язання державного службовця.
Аналогічний висновок міститься у рішення Конституційного Суду України від 11  березня 2011 року у справі № 2-рп/2011.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що під порушенням Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Також порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків державного службовця. Про несумлінність дій (бездіяльності) державного службовця свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
Відтак звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.  
Разом з тим, передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, з підстави припинення державної служби за порушення Присяги мають бути порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування.  
При цьому необхідно враховувати, що наслідком вчинення дисциплінарного правопорушення можуть бути припинення державної служби за порушення Присяги або звільнення, які є санкціями різних рівнів відповідальності і не можуть застосовуватись як альтернативні.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, Верховний Суд України у своїх постановах неодноразово, аналізуючи текст Присяги державних службовців, зазначав, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з державної служби за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням порядку та строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Таким чином, як порушення Присяги, так і дисциплінарне правопорушення, можуть бути наслідком недодержання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби.  
Відтак припинення державної служби у зв`язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень.  
Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.  
Як вірно встановлено судом першої інстанції, зазначені висновки відповідають усталеним правовим позиціям Верховного суду щодо застосування норм матеріального права при вирішенні спорів щодо правомірності припинення державної служби в зв`язку з порушенням державним службовцем Присяги (постанови від 16.07.2020 у справі № 200/14916/18-а,  від 15.10.2020 у справі № 826/13302/16, від 16.10.2020 у справі № 807/906/16, від 29.10.2020 у справі № 640/20732/18, від 28.01.2021 у справі № 803/1564/16, від 29.01.2021 у справі № 260/779/19).
Щодо дій позивача ОСОБА_1 , які полягали в посяганні на права, свободи, честь і гідність, репутацію людей – колег по роботі, шляхом їх приниження, образливих висловлювань, тиску на підлеглого працівника - дискредитації в “очах” трудового колективу, що згідно подання на звільнення, є порушення їх конституційних прав та службової дисципліни згідно вимог частини 1, 2 пункту 5 розділу ІІ Правил етичної поведінки державних службовців, статей 28 і 68 Конституції України, пункту 1 частини першої статті 7, пунктів 1-3, 6-8 частини першої статті 8, частин першої, другої статті 9, статті 36, пунктів 1-2 частини першої статті 62 Закону № 889-VIII, статей 38, 41 Закону України “Про запобігання корупції”, то суд першої інстанції вірно не погодився з їх кваліфікацією відповідачем як порушення присяги державного службовця. 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що з аналізу вищевказаних дій позивача, та мотивів відповідача, викладених в поданні дисциплінарної комісії на звільнення,  такі дії позивача можуть бути кваліфіковані виключно як порушення правил етичної поведінки державних службовців, оскільки повага до гідності інших осіб, ввічливість та дотримання високої культури спілкування, доброзичливість і запобігання виникненню конфліктів у стосунках з громадянами, недопущення, у тому числі поза державною службою, дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця, становлять зміст гідної поведінки державного службовця – одного з принципів етики державного службовця, закріплених в Правилах етичної поведінки державних службовців. 
В даному випадку, відсутні докази в підтвердження обставин, які б свідчили, що такі дії ОСОБА_1 виходять за межі порушення правил етичної поведінки державних службовців, що є окремим дисциплінарним проступком, за вчинення якого передбачено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність (пункт 2 частини другої статті 65, частина четверта статті 66 Закону № 889-VIII), та могли б одночасно отримати кваліфікацію порушення Присяги державного службовця. 
Судом першої інстанції вірно вказано, що оцінка висловлювань особи, її поведінка, носить доволі суб`єктивний характер, однак за наведених в акті службового розслідування та подання на звільнення дій позивача: змісту висловлювань ОСОБА_1 , їх характеру, умов за яких вони були вчиненні, наявності шкідливих наслідків в розрізі інтересів державної служби (на робочих місцях чи в присутності працівників контролюючого органу, не виходили за межі обмеженого кола трудового колективу і не були предметом оцінки громадянського суспільства; не з`ясування та викладення доказів того в чому саме полягав тиск на підлеглого працівника та приниження його гідності та ділової репутації перед трудовим колективом), є відсутніми підстави для того, щоб вважати такі дії позивача, які підпадають під квалафікацію порушення правил етичної поведінки державних службовців, такими, що одночасно вчинені проти інтересів служби, та підривають довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Відтак такі дії ОСОБА_1 не можуть бути кваліфіковані як діяння, яке несумісне з інтересами державної служби, та за яке встановлено виняткову міру дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади державної служби за порушення присяги державного службовця.
З приводу висновків дисциплінарної комісії ОСОБА_1 по діях позивача, які полягали в направленні скарги до головного управління внутрішньої безпеки ДФС України на тиск на нього з боку керівництва ГУ ДФС Івано-Франківської області. 
Зокрема, відповідач вважає, що такі звернення позивача дискредитують ГУ ДФС в області, принижують честь, гідність та ділову репутацію посадових осіб, авторитет державного органу в цілому, та вважає, що це є грубим порушенням ОСОБА_1 . Конституції України, Законів України “Про державну службу”, “Про звернення громадян”, “Про інформацію”, Правил етичної поведінки, і свідчить про порушення ним службової дисципліни, та є порушенням присяги державного службовця.
Разом з тим судом першої інстанції вірно зазначено, що державний службовець є громадянином України і на нього поширюються гарантії встановлені Законом України “Про звернення громадян”. Реалізовуючи таке право на звернення, водночас державний службовець повинен дотримуватися передбачених Законом України “Про державну службу” та Правилами етичної поведінки державного службовця обмежень. 
Звернення позивача від 08.04.2016, 28.07.2016, 04.08.2016 стосуються конкретних обставин проходження ОСОБА_1 державної служби: правомірності накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани згідно наказу від 08.04.2016, призначення службової перевірки щодо нього та працівників підпорядкованого йому управління згідно розпорядження від 27.07.2016, підписання наказу про надання ОСОБА_1 відпустки за його заявою від 07.07.2016. 
Суд першої інстанції вірно зазначив, що межі допустимої критики особи, є ширшими, коли вона стосується публічної особи, зокрема державного службовця, який займає керівну посаду, а не приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку і, як наслідок, повинен виявляти до цього більше терпимості. Таке право надано й державним службовцям, а переслідування за подання звернень в межах допустимої критики заборонено як статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так і  статтею 9 Закону України “Про звернення громадян”. Хоча позивач в таких зверненнях вказує на те, що такі дії вчиненні з боку керівництва ГУ ДФС в області є тиском на нього, і в подальшому за результатами перевірки таких скарги, доводи заявника не знайшли свого підтвердження, однак,  з огляду на зміст скарг та викладених в них обставин, такі звернення ОСОБА_1 як державного службовця не є порушенням ні Закону України “Про державну службу, ні Закону України “Про звернення громадян”, та цілком відповідають гарантованому позивачу статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод праву на свободу вираження поглядів. 
Відтак судом першої інстанції вірно встановлено, що ГУ ДФС в Івано-Франківській області не мотивовано та не подано доказів того, що такі дії ОСОБА_1 призвели до надзвичайно тяжких наслідків, оскільки підірвали авторитет державного органу в цілому, і можуть бути кваліфіковані як діяння, які несумісні з інтересами державної служби. Таким чином доводи відповідача про те, що такими діями позивач порушив присягу державного службовця є помилковими.
Разом з тим суд першої інстанції підставно погодився  з доводами позивача про те, що за вчинення дій, які кваліфіковано як порушення присяги державного службовця, та мали місце до 01.05.2016 року, а саме: 23.03.2016 на нараді в заступника начальника голови ДФС в області ОСОБА_8 , 29.03.2016 в робочому кабінеті ОСОБА_1 , скарги ОСОБА_1 від 08.04.2016, відповідач не міг застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з державної служби згідно наказу від 31.10.2016, оскільки ГУ ДФС в області пропустило строки його застосування. 
Так, на час вчинення вказаних вище дій, кваліфікованих відповідачем в як порушення присяги, був чинним Закон України “Про державну службу” від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ. Порядок застосування дисциплінарних стягнень у законі України № 3723-ХІІ не було передбачено. Натомість порядок застосування дисциплінарних стягнень, у тому числі звільнення, було врегульовано у КЗпП України. Відповідно до вимог частин першої та другої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Відтак, враховуючи обставини щодо підстав притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, то за вказані дії, які мали місце до 01.05.2016 (дня набрання чинності Закону № 889-VIII) дисциплінарне стягнення до позивача могло бути застосоване не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку, як це передбачено статтею 148 КЗпП України. В спірному випадку, помилково керуючись статтею 74 Закону № 889-VIII, без врахування положень статті 58 Конституції України, ГУ ДФС в області притягнуло позивача до відповідальності за вчинення дії, кваліфікованих як порушення присяги, які мали місце до 01.05.2016, поза межами строку накладення дисциплінарного стягнення. 
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною  в постановах від 05.03.2020 у справі № 803/1206/16, від 24.03.2020 у справі № 812/992/16, від 14.04.2020 у справі № 815/6549/16, від 28.05.2020 у справі № 803/1563/16.
Разом з тим посилання  представників відповідачів про те, що такі дії лише в сукупності були прокваліфіковані як порушення є помилковим, оскільки накладення дисциплінарного стягнення здійснюється на конкретні дії, які є складом дисциплінарного проступку, і оцінка дається кожній конкретній дії на предмет її правомірності, а не загалом.  
В разі, якщо такі дія вчинена поза межами строків накладення дисциплінарного стягнення, то вона не повинна враховуватися при накладення такого стягнення.
З приводу дій позивача, які полягали в грубому порушенні службової дисципліни, а саме в  систематичному невиконанні та неналежному виконанні посадових обов`язків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, з подання на звільнення, такі дії позивача кваліфіковано відповідачем як порушення присяги державного службовця, з огляду на те, що позивачем не виконувалися протокольні доручення керівництва, що підтверджується службовою запискою начальника відділу організації роботи ОСОБА_7 від 29.09.2016 № 71/09-19-19-01-38. 
Разом з тим, вказані в службовій записці начальника відділу організації роботи ОСОБА_7 від 29.09.2016 № 71/09-19-19-01-38 обставини не були предметом службового розслідування, що підтверджується як змістом акту № 04 про результати службового розслідування стосовно начальника управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Івано-Франківській області ОСОБА_1 від 29.09.2016, так і рішенням від 03.10.2016 № 02 про завершення службового розслідування щодо порушення присяги державного службовця та передачі  матеріалів службового розслідування до Дисциплінарної комісії для встановлення ступеню вини, характеру та тяжкості вчинення такого дисциплінарного проступку. 
Крім цього судом  встановлено, що вказані обставини не були предметом будь-якого іншого службового розслідування. Відтак,  відповідач взяв до уваги дії позивача, які не були предметом ретельного службового розслідування згідно з вимогами Закону № 889-VIII.   
Крім цього, судом першої інстанції підставно відхилено  посилання відповідачів на те, що про порушення присяги державного службовця також свідчать накази від 08.04.2016                 № 318 та від 08.09.2016 № 873 про застосування до ОСОБА_1 доган, оскільки проступки, за які застосовано вказані дисциплінарні стягнення, стали підставами для звільнення позивача на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП, що згідно з статтею 61 Конституції України є недопустимим.
Матеріали дисциплінарного провадження не містять мотивів та доказів того, що такі конкретні дії позивача за кожним фактом їх вчинення та за своїми наслідками є надзвичайно тяжкими проступками, які скоєні цим державним службовцем проти інтересів служби, суперечили покладеним на нього обов`язкам та підривали довіру до нього як носія влади, тобто крім порушення трудової дисципліни, водночас свідчили б про порушення Присяги державного службовця. Відтак  вчинені позивачем діяння як окремо, так і в сукупності, та своїм змістом та правовими наслідками, не відповідають критеріям порушення Присяги Державного службовця, а тому є безпідставними висновки ГУ ДФС в Івано-Франківській області про наявність підстав для звільнення позивача за порушення присяги державного службовця.
З приводу звільнення ОСОБА_1 за вчинення “систематичних порушень” згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП, то суд зазначити наступне.
Формулювання ГУ ДФС в Івано-Франківській області  підстав звільнення: за вчинення “систематичних порушень” не відповідає змісту пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП. Так згідно з вказаної нормою закону, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку “систематичного невиконання“ працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення). Отже, вжите відповідачем формулювання підстави звільнення позивача є незрозумілим та недоречним у випадку коли йдеться про звільнення з застосуванням найвищого дисциплінарного стягнення для державного службовця – припинення державної служби. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції, зі змісту подання на звільнення від 27.10.2016, підставою для висновку ГУ ДФС в Івано-Франківській області про звільнення позивача згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП за систематичного невиконання ОСОБА_1 без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, стали накази від 08.04.2016 № 318 та від 08.09.2016 № 873.
Наказом відповідача 1 від 08.04.2016 № 318 “Про накладення дисциплінарного стягнення” на підставі статей 147-149 КЗпП України оголошено ОСОБА_1 догану на неналежне виконання службових обов`язків. Вказаний наказ від 08.04.2016 № 318 визнаний протиправним та скасований постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.11.2016 у справі № 809/845/16, яке набрало законної сили 16.01.2017 (ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2017).
Наказом ГУ ДФС в області від 08.09.2016 № 873 “Про накладення дисциплінарного стягнення” на підставі частини 1 статті 64, частини 1 статті 65, пункту 5 частини 2 статті 65, частини 3 статті 66, статті 77 Закону України “Про державну службу” від 10 грудня 2015 № 889-VIII ОСОБА_1 оголошено догану за вчинення дисциплінарного проступку – невиконання посадових обов`язків, основних обов`язків державного службовця та за не виконання та порушення вимог відомчих наказів, доручень керівництва ДФС та ГУ ДФС в області. Вказаний наказ оскаржувався ОСОБА_1 в судовому порядку, однак його позов було відхилено (постанова Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.11.2016 у справі № 809/1197/16, яка набрала законної сили 07.03.2017).
Відповідно до норми, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він учинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, і щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
При вирішення питання щодо правомірності наказу про звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП суд зобов`язаний перевірити всі накази про накладення дисциплінарного стягнення, які ввійшли в систему для звільнення. При цьому, лише правомірно накладені стягнення можуть ураховуватись і бути підставою для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, наказ ГУ ДФС в Івано-Франківській області 08.04.2016 № 318 визнаний протиправним та скасований судом. 
Таким чином вказаний наказ як акт індивідуальної дії, який увійшов у систему для звільнення позивача, не можна вважати правомірним з дня його прийняття. Відтак, вказаний наказ не може бути доказом систематичного порушення позивачем трудової дисципліни.
Посилання відповідачів на те що про систематичне порушення позивачем трудової дисципліни також свідчать накази про позбавлення ОСОБА_1 премії за квітень 2016 від 26.04.2016 № 400ё від 28.04.2016 № 409, рішенням колегії ГУ ДФС в області, службовою запискою начальника відділу організації роботи ОСОБА_7 від 29.09.2016 № 71/09-19-19-01-38, є безпідставними з огляду на наступне.
Зі змісту подання дисциплінарної комісії ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 27.10.2016 (т. 2, а.с. 84-85), відповідачем не надавалась оцінка наказам від 26.04.2016 № 400, від 28.04.2016 № 409. Так, відповідно до вказаного подання на звільнення відповідачем було враховано в підтвердження факту систематичного порушення позивачем трудової дисципліни лише накази від 08.04.2016 № 318 та від 08.09.2016 № 873 про застосування догани.  Також судом першої інстанції вірно зазначено,   що позбавлення позивача премій вказаними наказами не є заходами дисциплінарного стягнення згідно з статтею 14 Закону України “Про державну службу” № 3723-ХІІ від 16.12.1993 (чинного на момент видачі вказаних наказів), статтею 147 КЗпП України,  ні частиною першою статті 66 Закону “Про державну службу” № 889-VIII (чинного на час видачі спірних наказів), а отже, такі накази, яким до позивача застосовано інші заходи впливу, не могли увійти в систему згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України;
Крім цього зазначені висновки  також стосуються й посилання відповідачів на рішення колегії ГУ ДФС в області, службову записку щодо невиконання доручень керівництва ОСОБА_1 . 
З огляду на тяжкість наслідків, на думку відповідача, заподіяних діями позивача, за які до позивача застосовано найсуворіший вид дисциплінарного стягнення – припинення державної служби, який застосується як виняток у виключних випадках, проведення службового розслідування згідно з частиною першою статті 71 Закону № 889-VIII є обов`язковим. Проте по обставинах, викладених у згаданих документах, не проводилися службові розслідування, такі дії позивача не кваліфікувалися як дисциплінарні проступки, і відповідно за їх вчинення позивач не протягувався до дисциплінарної відповідальності. 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції,  що з огляду на положення частини другої та третьої статті 5, частини 1 статті 64, частини 1 статті 65, частини 1 статті 83, частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII, з 01.05.2016, тобто дати набрання чинності вказаним Законом, підстави припинення державної служби, в тому числі й з підстав вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, регламентуються виключно цим Законом. Відтак, з 01.05.2016 державний службовець не може бути звільнення з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України. 
Таким чином помилковим є висновок відповідача1 про звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що відповідачами не доведено підстав для припинення державної служби ОСОБА_1 за порушення Присяги державної службовця та за  “систематичного порушення” працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення згідно з пунктом 4 частини 1 статті 66 Закону № 889-VIII та пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, а тому судом першої інстанції  накази відповідача-1 від 31.10.2016 № 324-о “Про звільнення з посади державної служби” та від 10.11.2016   № 337-о “Про внесення змін до наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 31.10.2016 № 324-о” правомірно визнано протиправними та скасовано. 
Частиною 1 статті 235 КЗпП України передбачено, що в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній посаді органом, який розглядає трудовий спір.
Відтак колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що   ОСОБА_1 слід поновити на посаді, з якої його було звільнено, тобто на посаді начальника управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС в Івано-Франківській області з 11 листопада 2016, тобто з наступного дня за останнім робочим днем, яким є день звільнення.
Разом з тим, слід зазначити, що на час прийняття рішення судом першої інстанції та розгляду справи в суді апеляційної інстанції запис про припинення ГУ ДФС в Івано-Франківській області в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутній.
Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі,  орган який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік.
З аналізу доказів наявних в матеріалах справи, враховуючи визнання протиправними та скасування зазначених вище наказів ГУ ДФС в Івано-Франківській області, поновлення позивача на посаді, то розмір середнього заробітку позивача за весь час вимушеного прогулу з 11.11.2016 по 16.06.2021 включно, який підлягає стягненню з Головного управління ДФС в області становить: з 11.11.2016 року по 31.12.2016 року – 469,45 грн. * 36 робочих днів = 16900,20 грн.; з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року  – 497,62 грн. * 248 робочих днів = 123409,76 грн.; з 01.01.2018 року по 31.01.2018 року – 686,72 грн. * 250 = 171680,00 грн.; з 01.01.2019 року по 31.01.2019 року – 734,79 грн. * 250 робочих днів = 183697,50 грн.; з 01.01.2020 року по 31.01.2020 року – 793,57 грн. * 251 робочих днів = 199186,07 грн.; з 01.01.2021 року по 16.06.2021 року – 793,57 грн. * 113 робочих днів = 89673,41 грн. Отже, разом за вказаний період – 784546,94 грн. з вирахуванням з цієї суми роботодавцем податків та обов`язкових платежів. 
Крім цього судом першої інстанції, враховуючи норми пунктів 2 та 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС в Івано-Франківській області та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 9858,45 грн. підставно допущено до негайного виконання.   
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу  суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апелянтів не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. 
Відповідно до вимог ст.139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України суд ,-

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області  залишити без задоволення, а рішення  Івано-Франківського  окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року у справі № 809/1579/16 без змін.     
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	З. М. Матковська  	
У зв`язку з перебуванням судді Матковської З.М. у відпустці 29.11.2021-30.11.2021, повне судове рішення складено 01.12.2021.