КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа  №761/3091/21
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/13998/2021
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                         
                                    судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                    суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
                                    при секретарі                      Баллі Л.М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 1 липня 2021 року (суддя Волошин В.О.) у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім «Трубоізолкомплект» до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича про стягнення безпідставно збережених коштів,
встановив:
 
у грудні 2020р. позивач звернувся до суду з позовом  про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів в розмірі 103 863грн 11коп. та судових витрат.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 18 грудня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Щербаковим І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60905482 та постанову про закінчення виконавчого провадження, а також постанову про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому проваджені №60905482  - 10 % стягнутої суми, що складає 61 389грн 42коп.
21 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Сулімою О.О. відкрито виконавче провадження №61030884, згідно якого стягнуто з ТОВ «Торговий Дім «Трубоізолкомплект» на користь відповідача основну винагороду у розмірі  61 389грн 42коп. у виконавчому проваджені №60905482 шляхом арешту коштів та примусового списання.
Позивач стверджував, що не погодившись з вказаною постановою, товариство подало позов до адміністративного суду. 5 березня 2020 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 160/1153/20, яким визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення з ТОВ «Торговий Дім «Трубоізолкомплект» основної винагороди приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова І.М. у виконавчому провадженні №60905482 від 18 грудня 2019 року, та стягнуто судовий збір.
29 липня 2020 року Третій апеляційний адміністративний суд залишив без змін рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 березня 2020 року.
Позивач стверджує, що оскільки судом визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення з боржника основної винагороди, то списану на користь відповідача суму в розмірі 61 389грн 42коп. слід вважати такою, що одержана останнім без достатньої правової підстави, і вона підлягає поверненню на користь позивача.

Позивачем на адресу відповідача направлено лист від 27 березня 2020 року №27/03 з вимогою про повернення безпідставно отриманих коштів у сумі 61 389грн 42коп., однак 14 травня 2020 року позивачем отримана відповідь від 7 травня 2020 року №1197, згідно якої повідомлено, що повернення коштів являється перевищенням прав та обов`язків приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова І.М.
Позивач зазначає, що аналогічна ситуація відбулась 22 квітня 2020 року, ТОВ «Торговий Дім «Трубоізолкомплект» добровільно виконано рішення Центрального апеляційного господарського суду від 24 лютого 2020 року по справі №904/3491/19, а саме: перераховані грошові кошти у загальному розмірі 424 737грн 02коп на розрахунковий рахунок АТ «Укртрансгаз» в особі філії «Дирекція з будівництва реконструкції газотранспортної системи», проте відповідачем 21 квітня 2020 року відкриті виконавчі провадження № 61887506 та 61887532 та винесені постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, загальна сума яких була списана з рахунків ТОВ «Торговий Дім «Трубоізолкомплект» в розмір 57 500грн 13коп.
В травні 2020 року ТОВ «Торговий Дім «Трубоізолкомплект» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова І.М. про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчих провадженнях №61887506 та №61887532 від 21 квітня 2020 року, зобов`язання вчинити певні дії.
8 жовтня 2020 року Третій апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову у справі №160/5050/20, якою залишив без змін рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року, яким визнано протиправними та скасовано постанови про стягнення з ТОВ «Торговий Дім «Трубоізолкомплект» основної винагороди приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова І.М. у виконавчих провадженнях №61887506 та №61887532 від 21 квітня 2020 року. 
29 квітня 2020 року позивач направив вимогу про повернення коштів, відповідь на яку отримано не було.
Позивач стверджував, що додатково 26 жовтня 2020 року товариство відправило досудову претензію-вимогу № 26/10 про повернення безпідставно набутих коштів, які були списані безпідставно з рахунку позивача, однак відповіді не отримано, кошти повернуто не було.
Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача зазначені грошові кошти на підставі ст. 1212 ЦК України.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 1 липня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з приватного виконавця  виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича на користь ТОВ «Торговий Дім «Трубоізолкомплект» 103 863грн 11коп та судовий збір у сумі 2 102грн.
У поданій апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Щербаков І.М. просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідач зазначає, що ТОВ «ТД «Трубоізолкомплект» було обізнане про хід виконавчого провадження №60905482 ще в день відкриття виконавчого провадження, а саме 18 грудня 2019 року, що підтверджується листом від самого боржника на електронну адресу приватного виконавця та надсиланням боржнику всіх документів виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією, таким чином, боржник отримав оскаржувану постанову про стягнення основної винагороди 24 грудня 2019 року, тому строк на оскарження дій приватного виконавця збіг 4 січня 2020 року.
Відповідач стверджує, що виконавчі провадження №61887506 та №61887532 відкриті 21 квітня 2020 року. 23 квітня 2020 року на адресу відповідача надійшов лист від 

позивача щодо виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/3491/19 від 4 березня 2020 року та копія платіжного доручення №142 від 22 квітня 2020 року з зазначенням часу створення у інтернет-банку 22 квітня 2020 року о 11:54:47, що відбулося після відкриття вищезазначених виконавчих проваджень.
Відповідач зазначає, що він подав постанову про арешт коштів боржника до АТ «ПУМБ» нарочно під час відкриття банківської установи 22 квітня 2020 року о 9:00, але з незрозумілих обставин банк провів платіж ТОВ «ТД «Трубоізолкомплект» о 11:54:47.
Відповідач стверджує, що ТОВ «ТД «Трубоізолкомплект» у даних судових справах повідомляв про неформальні стосунки позивача з представниками банків, стверджуючи, що товариство отримує телефонні дзвінки від працівників банку про накладення арешту на його рахунок та примусове списання коштів. Відповідач вважає, що вказаний факт доводить, що боржник навмисно не виконував добровільно рішення судів та лише під час примусового виконання намагався за допомогою працівників банку сплатити борг та уникнути сплати основної винагороди приватного виконавця, чим у свою чергу порушував права стягувача та приватного виконавця, вводив в оману суд, та надавав завідомо недостовірну інформацію про хід виконавчих проваджень.
Відповідач вважає, що судом не взято до уваги його правову позицію та надані докази, не досліджено чинне законодавства в сфері примусового виконання судових рішень і рішень інших органів, що виникли в даній справі у зв`язку з примусовим виконанням наказів господарського суду Дніпропетровської області під час виконавчих проваджень.
Відповідач посилається на те, що даний позов подано з метою підриву авторитету, якості примусового виконання виконавчих документів та професійної діяльності приватних виконавців України.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що товариство на момент добровільного виконання судових рішень не знало про відкриті виконавчі провадження №61887506, №61887532 та №60905482, а арешт коштів боржника відбувся на наступний день після відкриття виконавчого провадження, що і стало причиною написання листа на адресу приватного виконавця про закриття виконавчого провадження та зняття безпідставних арештів. Тобто, приватний виконавець не виконував у примусовому порядку рішення, тому що боржником було зроблено це у добровільному порядку.
ТОВ «Торговий Дім «Трубоізолкомплект», будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги шляхом направлення судового повідомлення на електронну пошту, зазначену у відзиві на апеляційну скаргу (с.с.157-158), у судове засідання свого представника не направило, клопотання про перенесення судового засідання не подало, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність представника позивача.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача - адвоката Косяк Н.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 18 грудня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Щербаковим І.М відкрито виконавче провадження № 60905482 про примусове виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з ТОВ «Торговий Дім «Трубоізолкомплект» на користь АТ «Укртрансгаз» пеню у сумі 528918,67грн, штрафу у сумі 67095,19грн та судові витрати у сумі 17880,42грн. В цей же день приватним виконавцем Щербаковим І.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із виконанням наказу.

У цьому ж виконавчому провадженні 18 грудня 2019 року приватним виконавцем Щербаковим І.М. прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 61 389,42 грн. Згідно платіжного доручення № 61030884 від 31 січня 2020 року 61 578,47грн перераховані приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Сулімі О.О. у зв`язку із виконанням нею постанови від 18 грудня 2019 року  № 60905482.
Рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 5 березня 2020р., яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2020 року (справа №160/1153/20)  визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова І.М. про стягнення з ТОВ «Торговий Дім «Трубоізолкомплект» основної винагороди в рамках ВП №60905482 від 18 грудня 2019р.
21 квітня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Щербаковим І.М. прийнято постанову у виконавчому провадженні №61887506 про стягнення з боржника - ТОВ «Торговий Дім «Трубоізолкомплект» основної винагороди приватного виконавця у сумі 39 697,21 грн.
В цей же день приватним виконавцем Щербаковим І.М. прийнято постанову у виконавчому провадженні №61887532 про стягнення з боржника - ТОВ «Торговий Дім «Трубоізолкомплект» основної винагороди приватного виконавця у сумі 2776,48грн.
Грошові кошти перераховані на рахунок приватного виконавця Щербакова І.М. 22 квітня 2021 року.
Рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020р. (справа №160/5050/20), яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 8 жовтня 2020 року, визнані протиправними та скасовані постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова І.М. про стягнення з ТОВ «Торговий Дім «Трубоізолкомплект» основної винагороди у виконавчому провадженні № 61887506 та 61887532 від 21 квітня 2020р.
Загальний розмір винагороди приватного виконавця за вищезазначеними виконавчими провадженнями ТОВ «Торговий Дім «Трубоізолкомплект» було сплачено у сумі 103 863,11грн, що не заперечувалося приватним виконавцем Щербаковим І.М.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.
Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.
Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.
Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц.
Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.
Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову 

підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15. 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.
За змістом статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
З наданих суду доказів вбачається, що рішеннями Дніпропетровського окружного 

адміністративного суду від 5 березня 2020 року та від 12 червня 2020 року визнані протиправними та скасовані постанови приватного виконавця виконавчого округа міста Києва Щербакова І.М. про стягнення з ТОВ «Торговий Дім «Трубоізолкомплект» основної винагороди приватного виконавця у виконавчих провадженнях № 60905482 від 18 грудня 2019р. та № 61887506 та 61887532 від 21 квітня 2020р., за вказаними постановами позивачем на рахунок відповідача було сплачено 103 863грн 11коп., однак підстава за якої були сплачені грошові кошти, відпала, а відтак вони підлягають поверненню позивачу.
Доводи апеляційної скарги, що ТОВ «Торговий Дім «Трубоізолкомплект» було обізнане про відкриття виконавчих проваджень, судові рішення були виконані боржником після відкриття виконавчих проваджень, а відтак приватний виконавець має право на отримання основної винагороди, не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 1 статті 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Правомірність прийняття приватним виконавцем Щербаковим І.М. постанов про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчих провадженнях № 60905482 від 18 грудня 2019р. та № 61887506 та 61887532 від 21 квітня 2020р., була предметом судового розгляду, судом ухвалено рішення про визнання вказаних постанов протиправними та їх скасування, судові рішення набрали законної сили, тому, розглядаючи даний спір, суд не має правових підстав для надання оцінки зазначеним постановам та для перевірки правомірності дій приватного виконавця Щербакова І.М. при їх прийнятті.
Виходячи із вищезазначених норм процесуального права, безпідставними є доводи апеляційної скарги про необхідність дослідження судом чинного законодавства в сфері примусового виконання судових рішень, що виникли в даній справі у зв`язку із примусовим виконанням наказів господарських судів.
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Недостатня обґрунтованість рішення суду не є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору або є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, тому колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись статтями 374, 375, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд        

постановив:
 
апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича залишити без задоволення, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 1 липня 2021 року - без змін.                                             
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 17 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                          І.М. Рейнарт

Судді                                                                             Г.М. Кирилюк

                                                                                      Т.А. Семенюк