ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7658/21 Справа № 932/18978/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В. І. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
                ОСОБА_1 

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1  до Дніпровської міської ради, Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, комунального підприємства “Комунжилсервіс” Дніпровської міської ради про поновлення на роботі, -     

ВСТАНОВИЛА: 

       У грудні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської ради, Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, комунального підприємства “Комунжилсервіс” Дніпровської міської ради (далі - КП “Комунжилсервіс” ДМР ) про поновлення на роботі. 
       В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 01 серпня 2018 року перебував у трудових відносинах з КП “Комунжилсервіс” ДМР працюючи на посаді заступника директора з реалізації. Наказом № 85/19-К від 02 грудня 2019 року його було звільнено з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. У зв`язку з тим, що звільнення його було незаконним та вчинене з грубим порушенням норм законодавства, просив суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ начальника КП «Комунжилсервіс» ДМР №85/19-К від 02 грудня 2019 року про припинення трудового договору з ОСОБА_1 , заступником директора з реалізації у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України та поновити його на посаді заступника директора з реалізації КП «Комунжилсервіс» ДМР.
       Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с.132-133). 
       Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. 
       Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що його було звільнено з численними порушеннями. Йому не було запропоновано жодних вакантних посад, не було враховано його переважне право на залишення на роботі. Вказував, що КП «Комунжилсервіс» ДМР є підзвітним Дніпровській міській раді, та керівник КП «Комунжилсервіс» ДМР не має права вирішувати питання стосовно скорочення штату чи реорганізації підприємства (а.с.135-142). 
       29 жовтня 2021 року відповідач, Департамент благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, надав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказував на те, що вакантних посад, які б могли бути запропоновані позивачу, не було (а.с.152-155).        
       Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Зважаючи на те, що даний спір виник з трудових правовідносин, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення та виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до ст. ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, у повній мірі зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.
       Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом керівника КП «Комунжилсервіс» ДМР від 02 грудня 2019 року №85/19-к, ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з реалізації у зв`язку із скороченням штату працівників п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.11). 
       У цьому наказі є посилання на наказ від 01 жовтня 2019 року №118 «Про скорочення штату працівників».
       Відповідно до наказу керівника КП «Комунжилсервіс» від 01 жовтня 2019 року №118 вирішено повідомити працівників про скорочення штату, внести зміни в штатний розпис, затверджений наказом №4 від 02 січня 2019 року, а саме вивести посади (професії) вказані у додатку 3 до наказу з 01 грудня 2019 року (а.с.12).
       Підставами наказу вказано рішення Дніпровської міської ради від 24 липня 2019 року №30/47 «Про надання дозволу на передачу з балансу КП «Комунжилсервіс» ДМР на баланс КП «Теплоенерго» котелень, теплових розподільчих пунктів, насосних станцій, мереж теплопостачання, водовідведення, електропостачання, газопостачання, вузлів обліку теплової енергії та інших активів», наказ КП «Комунжилсервіс» (а.с.16-17,18-20).
       Рішенням від 24 липня 2019 року №30/47 Дніпровська міська рада надала дозвіл на передачу активів КП «Комунжилсервіс» на КП «Теплоенерго», додатком до цього рішення затверджено перелік активів який містить 60 пунктів, в тому числі інші активи.
       Вказаним рішенням власник розпорядився передати усі активи від КП «Комунжилсервіс» ДМР, де працював позивач іншому підприємству. Відтак саме за рішенням власника ініційовано зміни в організації виробництва і праці.
       Повноваженнями щодо розірвання трудових договорів належить керівнику підприємства, що прямо передбачено у п.4.12 статуту, який опублікований на веб-сайті Дніпровської міської ради. Тому наказ про звільнення видай в межах повноважень керівника.
       Факт повідомлення позивача про майбутнє звільнення 01 жовтня 2019 року підтверджується підписом останнього у відомості із проставленням дати ознайомлення.
       Згідно додатку 3 до вказаного вище наказу керівника КП «Комунжилсервіс» ДМР від 01 жовтня 2019 року №118 вбачається, що посади усіх заступників директора, в тому числі й заступника з реалізації виведено зі штату підприємства.
       Факт передачі основних засобів від КП «Комунжилсервіс» ДМР до КП «Теплоенерго» підтверджується наказом КП «Комунжилсервіс» ДМР від 27 серпня 2019 року «Про передачу об`єктів теплопостачання», актом приймання-передачі основних засобів від 16 жовтня 2019 року та додатком до нього, а також довідкою бухгалтера.
       Наказом керівника КП «Комунжилсервіс» ДМР від 02 грудня 2019 року затверджено новий штатний розклад з 03 грудня 2019 року у кількості 5-ти осіб.         Довідкою КП «Комунжилсервіс» ДМР від 25 травня 2020 року підтверджується, що станом на 25 травня 2020 року штат підприємства складає 5 осіб: директор; відділ бухгалтерії – 3 одиниці; інженер по роботі з юридичними та фізичними особами – боржниками за надані послуги теплопостачання.
       Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що підтверджено факт зміни в організації виробництва і праці КП «Комунжилсервіс» ДМР, рішення щодо таких змін позивачем не оскаржувалось та й не може бути ним оскаржено. На підприємстві, після змін в організації виробництва і праці, відсутні посади за професією чи спеціальністю позивача, позовна заява з цього приводу не містить мотивів та доказів, так само як і щодо наявності у позивача більш високої кваліфікації і продуктивності праці в порівняння з іншими особами.
       Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
       Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
       Згідно з частиною четвертою статті 36 Кодексу законів про працю України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).
       Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників
       Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
       Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
       Згідно з частинами першою і третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
       Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
       Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
       Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.
       Підприємство, відповідно до частини третьої статі 64 Господарського кодексу України, має право самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників та штатний розпис.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що встановлено факт змін у організації діяльності і праці у роботодавця та скорочення штату працівників, що є підставою для порушення питання про звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України за умови дотриманням вимог, передбачених частиною третьою статті 49-2 КЗпП України.
       Згідно із статтею 13 Конвенції Міжнародної організації праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованою Україною 04 лютого 1994 року, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, та строк, протягом якого їх буде проведено.
       Відповідно до частини першої статті 62 ГК України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органам місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.
       За вимогами частини третьої статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
       Відтак, нормами трудового законодавства не передбачено здійснення судом перевірки доцільності скорочення працівників, ці питання стосуються суто внутрішньої господарської діяльності окремого суб`єкта господарювання та не є предметом доказування у судових спорах.
       Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду 25 листопада 2019 року у справі №415/5022/18 (провадження №61-13980св19).        З наказу № 85/19-К вбачається, що позивача було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗП України у зв`язку зі скороченням штату працівників (а.с.11). 
       Наказ від 01 жовтня 2019 року №118 «Про скорочення штату працівників» є чинним. Втім чинність даного наказу не свідчить про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 . 
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17 (провадження №11-431асі18) зроблено висновок, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі №6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступати від цих висновків».
       У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року у справі №490/372/21 (провадження №61-10171св21) зазначено: «звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом».
       У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року у справі №808/2741/16 (провадження №К/9901/21219/18) зазначено, що: «у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу – ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано – рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником».
       Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
       Дослідивши матеріали справи колегія суддів доходить висновку, що права позивача були порушені оскільки йому не було запропоновано жодної посади. 
       Таким чином, відповідачем не було дотримано покладений на роботодавця законом обов`язок щодо працевлаштування вивільняємого працівника, шляхом надання пропозицій із усіх наявних вакансії та роботи, які останній в силу кваліфікації може виконувати.
       Залишаючи без задоволення позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, однак, судом не було враховано вищевказані обставини та не надано належної оцінки доказам наявним в матеріалах справи, у зв`язку з чим суд дійшов до хибних висновків, а тому, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.
       Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з комунального підприємства “Комунжилсервіс” Дніпровської міської ради на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 3 842 грн (за подачу позовної заяви 768,40+768,40 = 1 536,80 грн, та за подачу апеляційної скарги 1 536,80 х 150 % = 2 305,20 грн). 
       Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

                                       ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити.
       Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2021 року - скасувати.        
       Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, комунального підприємства “Комунжилсервіс” Дніпровської міської ради про поновлення на роботі - задовольнити. 
       Визнати незаконним та скасувати наказ начальника комунального підприємства “Комунжилсервіс” Дніпровської міської ради №85/19-К від 02 грудня 2019 року про припинення трудового договору з ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. 

       Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора з реалізації комунального підприємства “Комунжилсервіс” Дніпровської міської ради. 

        Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора з реалізації комунального підприємства “Комунжилсервіс” Дніпровської міської ради допустити до негайного виконання.

       Стягнути з комунального підприємства “Комунжилсервіс” Дніпровської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 3 842 грн.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
       Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 
       Судді:                                                                Е.Л. Демченко
                                                                               М.О. Макаров